Провадження № 2/742/2251/26 
Єдиний унікальний № 742/2934/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2026 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого - судді - Павлова В.Г., 
секретаря судового засідання -  Рубан Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
УСТАНОВИВ:
І. Суть справи.
01.06.2026 р. представник АТ «СЕНС БАНК» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №501409822 у розмірі 106 950,85 грн. та стягнути судовий збір у розмірі 2 662,40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 995,64 грн. 
Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що 20.12.2021 р. з відповідачем укладено угоду про надання споживчого кредиту №501409822, за умовами якої позичальник зобов`язувалася повертати кредит, сплачувати проценти та інші платежі в сумі, що передбачені кредитним договором.
Банк свій обов`язок виконав належним чином, надавши кредит, однак відповідач свої зобов`язанням належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 106 950,85 грн.
Відповідач відзиву на позов не подала.

ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач повідомлялася про розгляд справи шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця її проживання, які вона отримала. Причини неявки в судове засідання не повідомила.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.06.2026 р. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Із змісту позовної заяви вбачається, що 20.12.2021 р.АТ «Альфа-Банк», найменування якого змінено на АТ «Сенс Банк» 12.08.2022 р. на підставі рішення акціонерів, та ОСОБА_1 було підписано оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501409822, акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501409822, паспорт споживчого кредиту та графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 70 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом 19,99 % річних строком на 60 місяців /а.с.8/.
Відповідно до оферти ОСОБА_1 запропонувала АТ «АЛЬФА-БАНК» укласти з нею угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб.
Підставою для укладення цієї угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК».
Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 70 000,00 грн., процентна ставка 19,99 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту 60 місяців. Дата повернення кредиту вказана до 19.12.2026 р. відповідно до п.2 оферти.
Згідно п.3 оферти кредит надається позичальнику для власних потреб. Спосіб видачі - переказ коштів на рахунок, відкритий в АТ «АЛЬФА-БАНК».
З паспорта споживчого кредиту вбачається, що сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено суму кредиту 70 000,00 грн., строк кредитування - 60 міс., процентну ставку 19,99 %.
За умовами договору позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 70 000,00 грн., які одразу після укладення договору були зараховані на банківський рахунок відповідача ОСОБА_1 , відкритого в АТ «АЛЬФА-БАНК».
Факт переказу вказаної суми позивачем на банківський рахунок відповідача підтверджується меморіальним ордером №501409822 від 20.12.2021р. /а.с.14/.
Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по рахунку станом на 20.09.2023 року виникла заборгованість в сумі 106 950,85 грн /а.с.15-26 зв./.
27.03.2026 р. АТ «СЕНС БАНК» направило ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень, щодо виконання договірних зобов`язань за кредитним договором №501409822 від 20.12.2021 р./а.с.31/.

V. Оцінка Суду.
Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. 
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Судом установлено, що 06.07.2026 р. представник позивача подав до суду заяву про зміну підстав позову, якою обґрунтування позовних вимог, викладене у первісній позовній заяві від 01.06.2026 р. (про укладення кредитного договору шляхом власноручного підписання відповідачем відповідних документів у паперовій формі), змінено на обґрунтування, що ґрунтується на факті укладення договору в електронній формі через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» з використанням аналога власноручного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора. При цьому предмет позову (стягнення заборгованості у сумі 106 950,85 грн.) залишився незмінним.
Відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 р. у справі №357/8533/19 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що заява, яка за своїм змістом є заявою про зміну підстав або предмета позову, поданою з порушенням строку, встановленого статтею 49 ЦПК України, та без зазначення поважних причин для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду. 
Аналогічний правовий висновок щодо обчислення передбаченого частиною третьою статті 49 ЦПК України строку саме від дати першого судового засідання у справі, а не від дати підготовчого засідання чи будь-якого наступного засідання, викладено також у постанові Верховного Суду від 22.03.2023 р. у справі №212/4015/21.
Судом встановлено, що ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.06.2026 р. відкрито провадження у справі №742/2934/26 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання на 19.06.2026 р. 
Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження підготовче засідання не проводиться, а тому засідання, призначене на 19.06.2026 р., є першим судовим засіданням у справі саме в розумінні частини третьої статті 49 ЦПК України. 
Отже, з урахуванням вимог частини третьої статті 49 ЦПК України, гранична дата для подання заяви про зміну підстав позову спливала 14.06.2026 р. (за п`ять днів до 19.06.2026 р.). Подальше відкладення розгляду справи за клопотанням представника позивача та призначення нової дати судового засідання на 09.07.2026 р. не змінює встановленої законом прив`язки строку саме до дати першого судового засідання у справі, а не до дати засідання, на яке розгляд було відкладено.
Відповідно до ч.1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням строку, встановленого законом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про зміну підстав позову представником позивача не заявлялося, а поважних причин його пропуску заява від 06.07.2026 р. не містить і не наводить.
За таких обставин заява представника позивача від 06.07.2026 р. про зміну підстав позову подана із суттєвим порушенням строку, встановленого частиною третьою статті 49 ЦПК України, а тому не підлягає задоволенню, а долучена до неї позовна заява у новій редакції - врахуванню судом при вирішенні спору по суті.
Факт того, що розгляд справи 19.06.2026 р. фактично не відбувся у зв`язку з його відкладенням, а тому граничний строк для зміни підстав позову має обчислюватися від нової дати судового засідання (09.07.2026 р.), судом відхиляються з огляду на таке.
Приписи частини третьої статті 49 ЦПК України визначають часову межу для реалізації права на зміну підстав позову у спрощеному провадженні - не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Законодавча прив`язка цього строку встановлена до конкретного процесуального моменту - дати, на яку вперше призначено розгляд справи ухвалою про відкриття провадження, а не до дати фактичного початку слухання справи по суті чи засідання, в якому було ухвалено фінальне рішення.
Сам по собі факт відкладення судового засідання, призначеного на 19.06.2026 р., на іншу дату не скасовує статус цього засідання як першого та не поновлює процесуальні строки, які вже спливли 14.06.2026 р. Інше тлумачення процесуального закону нівелювало б інститут процесуальних строків, ставило б їх у залежність від суб`єктивних факторів (явки сторін, поведінки учасників справи) та призводило б до затягування розгляду спору.
Суд вважає, що відкладення розгляду справи не повертає учасників процесу до початкової стадії судового розгляду і, відповідно, не відтерміновує граничний строк для зміни предмета або підстав позову, обчислений від дати першого засідання. 
Оскільки заяву про зміну підстав позову представником позивача було подано лише 06.07.2026 р., тобто вже після того, як дата першого судового засідання (19.06.2026 р.) минула, позивач втратив право на вчинення цієї процесуальної дії в силу статті 126 ЦПК України. Жодних клопотань про поновлення цього строку із зазначенням поважних та об`єктивних причин пропуску, які б не залежали від волі банку (як професійного учасника), суду надано не було.
Розглядаючи справу на підставі первісних підстав позову, викладених у позовній заяві від 01.06.2026 р., суд враховує, що листом (заявою про зміну підстав позову) від 06.07.2026 р. сам позивач визнав, що обставини, викладені у первісній позовній заяві щодо форми та порядку укладення кредитного договору №501409822 від 20.12.2021 р., а саме - твердження про власноручне підписання відповідачем угоди про надання споживчого кредиту та отримання нею акцепту пропозиції на укладання угоди, засвідченого власноручним підписом, - не відповідають дійсним обставинам справи. 
Суд зазначає, що йдеться не про технічну описку чи уточнення другорядної обставини, а про заміну однієї фактичної версії укладення правочину (власноручне підписання документів у паперовій формі) на принципово іншу (дистанційне укладення договору в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора), що зумовлює різний предмет доказування та різний обсяг необхідних доказів. 
При цьому позивач є банківською установою - професійним учасником ринку фінансових послуг та стороною, яка самостійно формує кредитну документацію і розробляє процедуру ідентифікації клієнтів, а тому спосіб укладення власного кредитного договору повинен був бути позивачу достеменно відомий з моменту звернення до суду.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, будучи стороною кредитного договору та професійним учасником фінансового ринку, самостійно спростував факт, яким первісно обґрунтовував позовні вимоги, що виключає можливість визнання судом доведеною обставини укладення кредитного договору №501409822 від 20.12.2021 р. шляхом власноручного підписання відповідачем відповідних документів.
Суд додатково зазначає, що згідно з новою редакцією позовної заяви одноразовий ідентифікатор «1806» направлено банком на номер телефону НОМЕР_1 , тоді як контактним номером телефону відповідача, зазначеним позивачем у цій же позовній заяві, є номер НОМЕР_2 . Належних доказів того, що номер телефону НОМЕР_1 на дату укладення договору - 20.12.2021 р. - належав саме відповідачу, позивачем не надано, а сама по собі довідка про ідентифікацію, видана позивачем як заінтересованою у справі особою, за відсутності інших підтверджуючих доказів (зокрема відомостей оператора мобільного зв`язку) не є достатньою для встановлення факту належності зазначеного номера відповідачу та, відповідно, факту вчинення саме нею відповідного волевиявлення.
Суд дослідив надані позивачем разом з первісною позовною заявою докази, зокрема меморіальний ордер №501409822 від 20.12.2021 р., виписки по банківських рахунках та розрахунок заборгованості, і встановив, що зазначені документи підтверджують факт перерахування коштів на рахунок відповідача, однак не містять і не можуть містити відомостей про спосіб та форму підписання самого кредитного договору, оскільки за своєю правовою природою є документами бухгалтерського обліку, а не документами, що фіксують волевиявлення сторін на укладення правочину. 
Жодних інших доказів на підтвердження обставини власноручного підписання відповідачем угоди про надання споживчого кредиту та Паспорта споживчого кредиту, викладеної у первісній позовній заяві як підстава позову, матеріали справи не містять. Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у первісній позовній заяві як підстава позову, матеріали справи не містять, а обставини, викладені у заяві про зміну підстав позову та новій редакції позовної заяви, судом не приймаються до уваги з підстав пропуску процесуального строку, суд доходить висновку про недоведеність позивачем обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги.
З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що позивач не виконав покладений на нього статтями 12 та 81 ЦПК України обов`язок щодо доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення між сторонами кредитного договору саме у спосіб, визначений позовною заявою, а також не підтверджено виникнення між сторонами договірних кредитних правовідносин, суд дійшов висновку про недоведеність підстав заявленого позову. 
При цьому суд не вправі виходити за межі підстав позову та надавати спірним правовідносинам іншу правову кваліфікацію шляхом застосування положень статті 1212 ЦК України, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися. Суд вважає, що самостійна зміна судом правової природи спору з договірної на позадоговірну (кондикційну) є неприпустимою.
У зв`язку з цим суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Суд додатково роз`яснює, що відмова у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» з визначених у цьому рішенні підстав (недоведеність укладення кредитного договору у паперовій формі) не позбавляє позивача права повторного звернення до суду з позовом до цього самого відповідача, сформувавши самостійний предмет та належні підстави позову, зокрема: або шляхом подання позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в електронній формі (з дотриманням строків, визначених ч. 3 ст. 49 ЦПК України при первісному зверненні), або на підставі положень статті 1212 ЦК України щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів, які не були предметом дослідження у даній справі.

VІ. Розподіл судових витрат.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 12, 49, 81, 126, 133, 141, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
У задоволені позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», код ЄДРПОУ 23494714 (вул. Велика Васильківська, буд.100, м. Київ, 03150); 

відповідач:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ).

Суддя           В.Г. Павлов