ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/76/26      Головуючий І-ї інстанції – Шевченко Г.С.
Провадження № 33/818/1187/26     
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
08 вересня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Костенко Ю.С.
за участю особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності    ОСОБА_1 
захисника Остропілець В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Остропілець В.І. на постанову судді Немишлянського районного суду м.Харкова від 16 березня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 –

УСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, 29.12.2025 року о 09 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, шосе Салтівське, 276, керував автомобілем «Volkswagen Golf», н/з НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України. Огляд ОСОБА_1 з його згоди був проведений на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820, результат огляду виявився позитивний та склав 0,58 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився.
Постановою судді Немишлянського районного суду м.Харкова від 16 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. та стягнуто судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник Остропілець В.І. проситьпостанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що відеозаписом події не зафіксовано ані факт керування її підзахисним транспортним засобом, ані його зупинку співробітниками поліції, ані момент складення поліцейськими процесуальних документів, зокрема, акту огляду та направлення на огляд у медичному закладі, що, на її думку, робить зазначений відеозапис неналежним та недопустимим доказом у справі.
При цьому, співробітники поліції не повідомили ОСОБА_1 про те, що відбувається відеофіксація.
Звертає свою увагу, що проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння відбулось о 10 год. 48 хв. (згідно відеозапису), в той час як відповідно до роздруківки приладу Драгер час проходження огляду – 10 год. 45 хв. Також, вказує на розбіжності у показниках температури повітря, які зазначені у роздруківці приладу (+14 градусів Цельсія) від реального температурного режиму, який 29.12.2025 року становив -6 градусів Цельсія.
Крім того, в матеріалах справи відсутні свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки та акт повірки газоаналізатора Драгер.
Також, вважає, що працівниками поліції було порушено та обмежено процесуальні права ОСОБА_1 , зокрема, право на захист, в той час як права йому взагалі роз`яснені не були.
Мотиви суду
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи захисника та ОСОБА_1 на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо  ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9. (а) ПДР України передбачена ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, судовим розглядом встановлено, що 29.12.2025 року о 09 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, шосе Салтівське, 276, керував автомобілем «Volkswagen Golf», н/з НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд ОСОБА_1 з його згоди був проведений на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820, результат огляду виявився позитивний та склав 0,58 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №553684 від 29.12.2025 року.
До того ж, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:
- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;
- результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, тест №3248 від 29.12.2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду – 0,58 проміле; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що огляд ОСОБА_1 за допомого газоаналізатора Drager Alcotest 6820 був проведений у зв`язку з виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови; результат огляду позитивний, 0,58 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 29.12.2025 року о 11 год. 00 хв., відповідно до якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови; огляд у КНП ХОР «ОКНЛ» не проводився у зв`язку зі згодою водія ОСОБА_1 з результатами огляду, проведеного на місці за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, результат якого склав 0,58 проміле;
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 29.12.2025 року, згідно яких убачається, що 29.12.2025 року він, будучи хворим, випив сироп від кашлю «Доктор Тайс» та поїхав додому, коли був зупинений на посту. Результати тестування виявили вміст алкоголю. Окрім сиропу нічого не вживав;
- письмовою розпискою ОСОБА_2 від 29.12.2025 року, відповідно до якої він зобов`язується доставити транспортний засіб «Volkswagen Golf», н/з НОМЕР_1 , до місця його постійної дислокації та не передавати його у керування ОСОБА_1 ;
- рапортом інспектора роти 5 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Пивоварова С. від 29.12.2025 року щодо події з зазначенням обставин, місця та часу зупинки транспортного засобу, а також підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Перевіряючи доводи захисника про те, що відеозаписом події не зафіксовано ані керування ОСОБА_1 транспортним засобом, ані його зупинку співробітниками поліції, ані момент складення поліцейськими процесуальних документів (акту огляду та направлення на огляд у медичному закладі), слід зазначити наступне.
Так, відеозаписом події, що мала місце 29.12.2025 року, дійсно безпосередньо не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Водночас, згідно вказаного відеозапису убачається, що під час спілкування з поліцейським, останній жодним чином не заперечував факт керування ним авто та як водій транспортного засобу, на вимогу поліції, погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки.
Також, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується іншими зібраними у справі доказами, зокрема, його власними письмовими поясненнями, наданими на місці події, відповідно до яких він керував транспортним засобом та був зупинений на блок-посту. (а.с.9)
Також, слід врахувати, що під час розгляду справи районним судом, ОСОБА_1 також не заперечував факт керування ним автомобілем за обставин, викладених у протоколі, що відображено у постанові суду, а складений поліцейськими протокол підписаний ОСОБА_1 власноруч, без будь-яких зауважень, зокрема, і з приводу некерування ним авто. (а.с.1)
Зважаючи на викладене, та з урахуванням даних відеозапису, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є беззаперечним.
Оспорюючи зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції, апелянтом не враховано тієї обставини, що згідно матеріалів справи його транспортний засіб був зупинений на блокпосту.
Так, свобода пересування є конституційним правом кожної людини, котра законно перебуває на території України (ст. 33 Конституції України), тому зупинка автомобіля повинна відбуватись на підставах та в порядку, передбачених Законом України «Про Національну поліцію» та ПДР України. Вичерпний перелік підстав зупинення транспортного засобу вказаний в ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».
Обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 відображені у рапорті інспектора роти 5 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Пивоварова С. від 29.12.2025 року (а.с.11), письмових поясненнях самого ОСОБА_1 , наданих ним на окремому аркуші (а.с.9) 
Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом №2102-ІХ від 24.02.2022 року, із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який надалі неодноразово був продовжений, востаннє -Указом Президента від 13 липня 2026 року № 596/2026, який був затверджений Законом України від 14.07.2026 № 4928-IX, з 05 год. 30 хв. 02 серпня 2026 року до 31 жовтня 2026 рок строком на 90 діб.
Згідно Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в України або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого Постановою КМУ №1455 від 29.12.2021 року, що набрав законної сили 26.01.2022 року, блокпост - посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Згідно п.20 Порядку №1455 заходи з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах включають: перевірку документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо); проведення огляду транспортного засобу та вантажу (товару) щодо відповідності документам на вантаж (товар); затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів; тимчасове обмеження (заборону) руху транспортних засобів та осіб.
Відповідно до п.10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень та житла громадян при забезпеченні правового режиму воєнного стану, затвердженого Постановою КМУ №1456 від 29.12.2021 року, що набрав законної сили 26.01.2022 року, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі, зокрема проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.
За наведених обставин, оскільки перевірка документів водія ОСОБА_1 здійснювалась на блокпосту, а не в умовах загального контролю дорожнього руху, співробітники поліції у даному випадку, здійснюючи зупинку автомобіля під його керуванням, діяли в межах своїх повноважень.
Крім того, ні в своїх поясненнях, ні в протоколі ОСОБА_1 не зазначав про його незгоду чи порушення його прав, зокрема, щодо незаконної зупинки автомобіля.
Доводи апелянта про те, що відеофіксація правопорушення велася не з моменту початку виконання ними службових обов`язків, а здійснювалась не безперервно, епізодично, не є слушними за таких підстав.
Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Отже, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення з нагрудних бодікамер, дані про які внесені у протокол про адміністративне правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП.
Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності з іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.
На переконання суду, відеозапис є допустимим доказом у справі, адже запис здійснений на підставі п.1 ст.40 Закону України "Про національну поліцію" з метою фіксування правопорушення, та виходячи із положень ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.
При цьому, зміст долученого до справи диску свідчить про те, що на ньому зафіксовано саме події, які є предметом розгляду у даній справі, вони відображають фактичні дані, які встановлюють наявність адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні. Відтак, долучений до справи відеозапис у відповідності до ст.251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення, а тому обґрунтовано покладений судом в основу постанови.
Також суд зауважує, що фіксування відбувалось відкрито, за допомогою технічних засобів відеозапису б/к 475067, 467813, відеозапис долучений до матеріалів судового прровадження.
Відомостей про те, що відеофіксація здійснювалась з недозволеного технічного засобу чи з порушенням вимог закону в матеріалах справи немає.
При цьому, посилання захисника на те, що співробітники поліції не повідомили ОСОБА_1 про те, що відбувається відеофіксація, є безпідставними з огляду на висновки, викладені у Постанові ККС ВС від 08.05.2025 року у справі №207/722/23 (провадження №51-268км24), згідно якої поліцейський має право фіксувати особу на бодікамеру без попередження, і такий відеозапис є допустимим доказом у суді, оскільки Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, з урахуванням її п.5 Розділу ІІ, не містить будь-яких застережень про те, що включення відеореєстратора неможливе без попередження особи, яку він фіксує.
Той факт, що співробітник поліції не повідомив про застосування технічних приладів відеозапису відповідно до ЗУ «Про національну поліцію», може слугувати підставою для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, однак, не є самостійною підставою для скасування рішення суду. (Постанова колегії суддів Першої судової палати ККС у складі ВС від 18.09.2025 року, справа №165/2454/21).
Заперечуючи проти протоколу, захисник Остропілець В.І. зазначила, що відеозаписом не зафіксовано момент керування водієм ТЗ, його зупинку, а також складення поліцейськими процесуальних документів. Проте, законом не передбачено обов`язку поліцейського фіксувати рух та зупинку авто, а також оформлення матеріалів про адміністративне праовпорушення. Частиною 2 ст.266 КУпАП передбачено, що поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису саме під час огляду поліцейським водія на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння на місці за відсутності свідків.
За таких підстав, суд не приймає до уваги вище зазначені доводи захисника. 
Доводи апелянта про проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння о 10 год. 48 хв. (згідно відеозапису), що суперечить даним, вказаними у роздруківці роздруківки приладу Драгер, згідно якої час проходження огляду – 10 год. 45 хв. також не є слушними та спростовуються даними самого відеозапису, на який звертає свою увагу адвокат, та відповідно до якого огляд ОСОБА_1 був проведений саме о 10 год. 45 хв., як і зазначено у роздруківці. 
Твердження захисника про розбіжності у показниках температури повітря, зафіксованих приладом Драгер, та реальним показником, є лише її припущенням, будь-яких об`єктивних даних про те, що під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння 29.12.2025 року дійсна температура повітря суттєво відрізнялася від температури повітря під час вимірювання приладом Драгер, матеріали справи не містять, не надано таких відомостей стороною захисту і до апеляційного суду.
Також, доводи захисника про те, що матеріали справи не містять сертифікат та свідоцтво про повірку на прилад «Драгер» не може бути підставою для скасування постанови, оскільки такі документи надаються особі, яка проходить огляд, на її вимогу відповідно до ч. 5 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Водночас, такої вимоги, як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 не висловлював. Крім того, в роздруківці з приладу «Драгер» містяться відповідні дані щодо калібрування цього приладу. (а.с.6)
Посилання захисника Остропілець В.І. на те, що її підзахисному не були роз`яснені його права, й зв`язку із чим він не мав змоги їх реалізувати (зокрема, на правову допомогу), також є неспроможними, оскільки, згідно відеозапису, ОСОБА_3 о 10 год. 47 хв. були роз`яснені його права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, одним з яких він побажав скористатися, надавши власні письмові пояснення по суті інкримінованого йому правопорушення. Окремої вимоги щодо можливості скористатися правовою допомогою ОСОБА_3 не висловлював.
Також, про факт роз`яснення йому його прав, ОСОБА_1 засвідчив власним підписом у відповідній графі складеного протоколу. (а.с.1)
Разом із цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як було встановлено, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Законодавство України передбачає сувору заборону водіям керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників. 
Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень, та відповідає вимогам ст.23, ст.33 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Остропілець В.І. залишити без задоволення.
Постанову судді Немишлянського районного суду м.Харкова від 16 березня 2026 року щодо ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик