Справа № 139/475/26
Провадження № 2/139/337/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

17 вересня 2026 року селище Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області у складі: 
головуючого - судді Ліщини Т.П.,
з участю секретаря судових засідань Погорної В.С., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (у тексті - ТОВ «ФК «Фінтраст капітал», позивач) до ОСОБА_1 (у тексті - ОСОБА_1 , позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:
29.06.2026 суд отримав цей позов з доданими до нього матеріалами, поданий представником позивача адвокатом Столітнім М.М. засобами підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС).
ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи його тим, що 06.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (у тексті - ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5439914, відповідно до умов якого товариство надає відповідачу грошові кошти в сумі 15000,00 грн, які відповідач зобов`язаний повернути, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Строк кредиту: 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів: кожні 20 днів. ТОВ «Лінеура Україна» умови кредитного договору виконало в повному обсязі. У зв`язку з нездійсненням усіх платежів на виконання умов договору, у відповідача утворилася заборгованість в сумі 37236,76 грн.
27.02.2026 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» укладено договір факторингу № 27/02/2026, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «Лінеура Україна», в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5439914 від 06.04.2025.
У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за договором № 5439914 про надання споживчого кредиту, представник позивача звернувся до суду із даним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» заборгованість в сумі 37236,76 грн, з яких 10840,24 грн - тіло кредиту, 22998,18 грн - нараховані первісним кредитором проценти та 3398,34 грн - нараховані позивачем проценти. Крім того просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн і оплати професійної правничої допомоги в розмірі 10000,00 грн.
Ухвалою від 02.07.2026 (а. с. 25, 26) суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою відповідачеві встановлено строк 15 днів з дня її вручення для подання відзиву на позовну заяву або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Позивачеві та його представникові копія даної ухвали доставлена в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 03.07.2026, що підтверджується складеною відповідальним працівником суду довідкою (а. с. 28, зворот а. с. 28).
Поштове відправлення з копією зазначеної ухвали відповідачеві надіслане 03.07.2026 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу його зареєстрованого місця проживання, однак 29.07.2026 повернулася до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній» (а. с. 31, 32).
30.07.2026 суд вирішив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, про що постановив відповідну ухвалу (а. с. 33); судове засідання призначив на 26.08.2026 (зворот а. с. 33).
Позивачеві та його представникові копії цієї ухвали і судові повістка про виклик до суду в цивільній справі доставлені в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 31.07.2026, що підтверджується складеними відповідальним працівником суду довідками (а. с. 36, 37). 
Поштове відправлення з копіями ухвал про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 02.07.2026, про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін від 30.07.2026 і судовою повісткою про виклик до суду в цивільній справі, яке 30.07.2026 надіслане відповідачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу його зареєстрованого місця проживання, 11.08.2026 повернулося до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній» (а. с. 38, 39).
30.07.2026 на офіційному вебпорталі «Судова влада України» розміщене оголошення про виклик ОСОБА_1 до суду (а. с. 35).
26.08.2026 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебування головуючого судді у щорічній відпустці (а. с. 40, 41). Розгляд справи призначено на 17.09.2026. 
Представник позивача в судове засідання 17.09.2026 не з`явився; у пункті 4 позовних вимог просить суд проводити розгляд справи без його участі та участі позивача (зворот а. с. 12).
Відповідач в судове засідання не з`явився, при тому що про дату, час і місце розгляду справи був належно повідомлений; про причини неявки суд не повідомив; клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Відзив на позовну заяву або інші заяви по суті справи від відповідача до суду не надійшли. 
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
За наведених обставин, відповідно до положень зазначеної норми ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.
Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 275 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, суд на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснював.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 06.04.2026 ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір № 5439914 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (у тексті також договір або кредитний договір, або договір № 5439914 від 06.04.2026), відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 15000,00 грн, який останній зобов`язується повернути та сплатити проценти за користування ним. Директор ТОВ «Лінеура Україна» підписав договір власноручним підписом, а ОСОБА_1 - електронним підписом одноразовим ідентифікатором «12385». 
Тобто підписанням кредитного договору позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він у встановленій законом формі повідомлений кредитором про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом в постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.
Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової системи, що додана до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти договір, і надсилаються інші сторони цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифра, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайт інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення... Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20, від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19.
У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.09.2020 в справі № 732/670/19, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 23.03.2020 в справі № 404/502/18 і від 07.10.2020 в справі № 127/33824/19.
Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт www.credit7.ua або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/інформаційно-телекомунікаційної системи товариства.
Згідно з п. п. 1.2., 1.3. кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 15000,00 грн; строк кредиту - 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Пунктом 1.4. договору передбачені умови застосування стандартної та зниженої процентної ставки.
Відповідно до п. 2.1. договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .
Листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек» № 20260302-1077 від 02.03.2026 і відповіддю Акціонерного товариства «ПУМБ» № КНО-07.8.5/12418 БТ від 16.07.2026 (а. с. 30), наданою на виконання ухвали суду від 02.07.2026, підтверджується, що 06.04.2025 на картку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 перераховано кошти у сумі 15000,00 грн.
Таким чином кредитодавець своє зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу грошові кошти на умовах договору. Однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, оскільки не повернув всі отримані в позику грошові кошти і нараховані за користування ними проценти, внаслідок чого в нього виникла заборгованість.
З проведеного первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» розрахунку заборгованості за договором № 5439914 від 06.04.2025 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 27.02.2026 вбачається, що ОСОБА_1 у період з 09.04.2025 по 29.08.2025 частково сплатив тіло кредиту в розмірі 4159,76 грн і проценти за користування кредитними коштами в розмірі 8811,78 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором. Аналогічна позиція висловлена у п. 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, де зазначено, що «Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами». У постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц зазначено, що «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу».
Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем суду не надано.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Вимоги до форми договору передбачені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію).
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).
27.02.2026 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» укладений договір факторингу № 27/02/2026, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» за оплату відступило ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5439914 від 06.04.2025.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 27/02/2026 від 27.02.2026 ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 5439914 на суму 36661,45 грн, яка складається з залишку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10840,24 грн, залишку заборгованості за відсотками в розмірі 22998,18 грн та заборгованості за штрафом, пенею 2823,03 грн.
Оскільки станом на дату укладення договору факторингу № 27/02/2026 строк дії договору № 5439914 про надання споживчого кредиту не закінчився, то ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на підставі п. 1.4.1. кредитного договору і п. 1.1. договору факторингу здійснило нарахування процентів за ставкою 0,95 % за 33 календарних дні (з 28.02.2026 по 01.04.2026) на суму 3398,34 грн, що підтверджується розрахунком позивача. У зв`язку з цим заборгованість ОСОБА_1 за відсотками на дату звернення до суду із даним позовом становить 37236,76 грн.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин та досліджених доказів суд дійшов висновку про доведеність укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору, невиконання останнім своїх договірних зобов`язань з повернення отриманих в кредит грошових коштів та процентів і як наслідок наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу.
Враховуючи норми чинного законодавства, представник позивача у позовній заяві зазначив, що вважає такими, що не підлягають стягненню з ОСОБА_1 нараховані на умовах кредитного договору штрафні санкції в розмірі 2823,03 грн.
Тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 5439914 від 06.04.2025 в сумі 37236,76 грн, з яких: 10840,24 грн - тіло кредиту, 22998,18 грн - нараховані первісним кредитором проценти, 3398,34 грн - нараховані позивачем проценти в межах строку кредитного договору.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
За подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн (а. с. 16). Оскільки позов задоволено повністю, то зазначена сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 в справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
На підтвердження вимог про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат, понесених ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, до суду надано копії: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 18.09.2020 серії КС № 9422/10, договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, заявки № 21240 від 22.05.2026 про виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10.12.2024, ордеру на надання правничої допомоги від 22.06.2026 серії АІ № 2231056, рахунку на оплату № 21240-22/06-2026 від 22.06.2026, акту № 21240 від 22.06.2026 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 10/12-2024 від 10.12.2024.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. п. 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
У додатковій постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та постанові від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд в постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17 зазначив, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Враховуючи наведене суд зазначає, що: 1) справа не складна, адже є малозначною, тому розглянута у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, які в судове засідання не з`явилися; 2) у такій категорії справ судова практика є сформованою і сталою; 3) як наслідок, обсяг наданих послуг, і відповідно потраченого часу, є меншими, ніж зазначено адвокатом. У зв`язку з цим суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справі підлягають частковому задоволенню в розмірі 6000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 516, 525, 526, 530, 536, 611, 629, 634, 1054, 1077 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», ст. ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 275, 279, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал», код ЄДРПОУ 44559822 заборгованість за договором від 06 квітня 2025 року № 5439914 в розмірі 37236 (тридцять сім тисяч двісті тридцять шість) гривень 76 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал», код ЄДРПОУ 44559822 судовий збір в розмірі 2662,40 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал», код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження: 03045, місто Київ, вулиця Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Тарас ЛІЩИНА