Справа № 602/457/26
Провадження № 2/602/405/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
/заочне/
"13" липня 2026 р.        м. Ланівці
Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, –
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (нижче у тексті також – ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» або Товариство або позивач) через свого представника Куксу К.О. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом доОСОБА_1 (нижче – позичальник або відповідач) про стягнення заборгованості за договором.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що 05.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» (нижче також – ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» або кредитодавець) та відповідачем укладений договір про споживчий кредит № 173860 на суму 16 667,00 гривень. У подальшому права вимоги, які виникли за даним кредитним договором, на підставі договору факторингу були передані позивачу. Відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати нарахованих відсотків та комісії. На момент подання позовної заяви сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 32635,29 грн, яка складається з 15606,83 грн заборгованості за тілом кредиту, 12627,46 грн заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом, 801,00 грн заборгованості по комісії та 3600,00 грн заборгованості за штрафними санкціями. Позивач просить стягнути з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту, несплаченими відсотками за користування кредитом та комісії, а всього 29035,29 грн. Також просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору при поданні позовної заяви в розмірі 2662,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 гривень.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, письмових заперечень проти позову до суду не подав.
Ухвалою суду від 12.05.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, виклик відповідача здійснювати через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 16.06.2026.
Ухвалою суду від 16.06.2026 за клопотанням позивача витребувано письмові докази у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», розгляд справи відкладено на 13.07.2026.
Представник позивача судове засідання не прибув, однак у позовній заяві клопотав про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що проти ухвалення заочного рішення суду, в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомив.
Ураховуючи наведені вище обставини, суд, керуючись ст. 280, 281 ЦПК України, постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши та оцінивши письмові пояснення позивача у позовній заяві, інші матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини та дійшов наступних висновків.
Щодо укладення кредитного договору та його умов
05 березня 2025 року ОСОБА_1 , дистанційно з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписав Заяву на видачу кредиту № 100775980, у якій просив ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» видати йому кредит у розмірі 16667,00 гривень на строк – 126 днів, мета - комунальні, сплата комісії, на умовах вказаних у цій Заяві та кредитному договорі, що підтверджується копією Заяви (а.с. 17).
Того ж дня, 05.03.2025, ОСОБА_1  дистанційно, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, підписав Договір про споживчий кредит №173860 (Індивідуальну частину) з ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС, Паспорт споживчого кредиту та Графік платежів за кредитним договором, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями зазначених документів (а.с. 12-13, 17 зворот - 18).
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Станом на 05.03.2025 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» (код ЄДРПОУ 40474269) було зареєстроване як фінансова установа та мало чинну ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що убачається з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 638, абз.2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).
Таким чином, у порядку, визначеному законодавством, зокрема, ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 уклали в письмовій формі в електронному вигляді Договір про споживчий кредит №173860 від 05.03.2025 (далі у тексті – Кредитний договір).
На підставі укладеного Кредитного договору між його сторонами виникли кредитні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про споживче кредитування» та інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, договір, що укладається позичальником складається з цієї індивідуальної частини договору про споживчий кредит, графіку платежів, які містять персональні умови кредитування позичальника та загальної для всіх клієнтів кредитодавця публічної частини договору про споживчий кредит, що розміщена на веб-сайті кредитодавця https://finx.com.ua. Позичальник укладає договір, приєднується до публічної частини, приймає умови індивідуальної частини та графіку платежів, як невід`ємних частин (складових) Кредитного договору, шляхом підписання цієї індивідуальної частини/акцепту, як це передбачено розділом V цієї індивідуальної частини. З моменту підписання цієї індивідуальної частини/акцепту, договір про споживчий кредит набуває чинності.
Згідно з п. 2.1 згаданого вище договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.2.6. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредитку та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.2.6. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.
За умовами Кредитного договору кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника та інші не заборонені законодавством цілі. Типом кредиту є кредит (п. 2.2. Кредитного договору).
За п. 2.2.1 Кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 16667,00 гривень, надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 13000,26 грн на № рахунку/картки позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 3666,74 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісію, нарахованою згідно п.2.5. індивідуальної частини
Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 350,00 % річних. Тип процентної ставки – фіксована (п. 2.3 Кредитного договору).
Відповідно до п.2.4 Кредитного договору знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено.
Згідно з п. 2.5 Кредитного договору комісія за надання кредиту складає 3666,74 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 22,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1 цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено.
Загальний строк кредитування за цим Договором складає 126 днів з 05.03.2025 (дата надання кредиту) по 09.07.2025 (п.2.6 Кредитного договору).
Строк на який надається кредит встановлюється Графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на два тижні. Конкретні дати вказані в графіку платежів (п. 2.6.1 Кредитного договору).
У Графіку платежів, який є додатком до Кредитного договору, передбачено оплату 1 раз на два тижні за кредитним договором рівними частинами упродовж 126 днів (ануїтетні платежі). До ануїтетного платежу включено погашення суми кредиту, процентів, платежі за додаткові та супутні послуги, що включають платежі за обслуговування кредитної заборгованості, комісія за надання кредиту. При цьому, сума платежу за обслуговування кредитної заборгованості згідно з Графіком платежів становить 1,00 грн. Разом з тим, у розділі 4 Паспорта споживчого кредиту міститься застереження, згідно з яким витрати позичальника з оплати послуг кредитодавця (комісії) за управління та обслуговування кредиту можуть змінюватися протягом строку дії договору та сплачуватися за стандартним (базовим) тарифом, який становить 100,00 грн.
У термінах та визначеннях індивідуальної частини Кредитного договору зазначено, що комісія за управління та обслуговування кредиту це – комісія, яку позичальник сплачує на користь кредитодавця, що нараховується за кожний період користування кредитом між датами здійснення чергового платежу згідно графіку платежів (розрахунковий період) за зниженим тарифом. Якщо позичальник порушив (прострочив) строк сплати чергового платежу згідно Графіку платежів, комісія у наступному розрахунковому періоді нараховується за стандартним (базовим) тарифом.
Щодо надання кредитних коштів
В день укладення Кредитного договору на виконання його умов ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» здійснило переказ коштів у сумі 13000,26 гривень на банківську картку відповідача, номер якої той вказав у Кредитному договорі,що підтверджується наданою на вимогу суду випискою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором № б/н за період 05.03.2025-10.03.2025, довідкою ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» від 16.01.2026 № 206/16-01 та картою обліку виконання договору 173860 (а.с. 25, 32-33, 65).
Щодо заміни кредитора у спірному правовідношенні
В подальшому, 10.10.2025, ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» (Клієнт) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (Фактор) підписали договір факторингу №10102025 (далі у тексті – Договір факторингу), за п. 2.1 якого згідно умов цього договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 26-27).
Відповідно до п. 8.1, 8.2 Договору факторингу строк цього договору починає свій перебіг у момент його підписання уповноваженими представниками сторін та закінчується 31.03.2026.
У пункті 4.1. згаданого вище Договору факторингу сторони обумовили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Акту приймання-передачі Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідних додатках. 
Юридичний факт передачі права грошової вимоги за Кредитним договором від кредитодавця до позивача згідно з Договором факторингу підтверджується Актом приймання-передачі Реєстру прав вимог № 2 до Договору факторингу, а також Витягом з Додатку №1 до Договору факторингу - Реєстром прав вимог №2, підписаними ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», копії яких додані до позовної заяви (а.с. 29, 30).
У Реєстрі прав вимог зазначені: П.І.Б. відповідача, його РНОКПП, номер – договору НОМЕР_2 , дата договору 05.03.2025, суми заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, комісією.
Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
З наведених вище правових норм слідує, що договір факторингу є правочином, внаслідок якого відбувається заміна кредитора у зобов`язанні.
Статтею 1079 ЦК України встановлено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Встановлено, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 43541163) станом на 05.11.2025 було зареєстроване як фінансова установа та у нього була чинна ліцензія на діяльність фінансової компанії з факторингу що убачається з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.
Отже, на момент укладення Договору факторингу сторони володіли спеціальною правоздатністю для вчинення відповідного правочину.
Таким чином суд встановив, що 05.11.2025 право вимоги за Кредитним договором перейшло від кредитодавця, ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», до позивача.
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів
Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч.1 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
До позовної заяви позивачем додано карту обліку виконання договору 173860, виконану ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та виписку з особового рахунку за Договором про споживчий кредит № 173860 від 05.03.2025 ОСОБА_1 , у яких наведено розрахунок заборгованості за Кредитним договором в період його дії (з 05.03.2025 по 09.07.2025 включно), згідно з яким заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором становить 32 635,29 грн, що складається з 15606,83 грн заборгованості за тілом кредиту, 12627,46 грн заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом, 801,00 грн заборгованості по комісії та 3600,00 грн заборгованості за штрафними санкціями (а.с. 32-34).
Суд, перевіривши правильність нарахувань сум заборгованостей за тілом кредиту та за процентами у наведеному розрахунку заборгованості, дійшов висновку, що вони здійснені в розмірі, передбаченому Кредитним договором, проценти нараховані в межах строку кредитування, встановленого цим договором.
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (далі у тексті – Закон) загальні витрати за споживчим кредитом – це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, норми передбачають право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Водночас Закон розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
Частиною п`ятою статті 12 Закону встановлено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Тобто, комісія за управління та обслуговування кредиту, яка визначена кредитним договором та включається до суми ануітетного платежу, може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом, щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові від 06.11.2023 по справі № 204/224/21 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в виклала висновок щодо застосування норм права, згідно з яким якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
У цій справі встановлено, що умовами Кредитного договору передбачена необхідність внесення позичальником комісії за управління та обслуговування кредиту за зниженим тарифом (1,00 грн), а у випадку порушення (прострочення) ним строку сплати чергового платежу – за стандартним (базовим) тарифом (100,00 грн).
Зі змісту Кредитного договору убачається, що комісія за управління та обслуговування кредиту може нараховуватися, у т.ч. послуги кредитодавця, які відповідно до положень Закону №1734-VIII мають надаватися споживачу безоплатно.
При цьому, у Кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з управлінням та обслуговуванням кредиту, що надаються позичальнику, та за які кредитодавцем встановлена комісія. Позивач також не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні Кредитного договору.
Відтак, з огляду на викладене вище, умови Кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати 1 раз на два тижні плату за управління та обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Суд на підставі частини п`ятої статті 216 ЦК України вважає за потрібне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.
Ураховуючи що, до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення статті 216 ЦК України, сума боргу підлягає зменшенню на суму комісії за управління кредитом.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року у справі № 750/11580/2.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією в сумі 801,00 грн слід відмовити.
Висновки суду щодо суті спору
Що стосується сум заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами, то за відсутності у матеріалах справи доказів щодо повернення суми кредиту та сплати нарахованих процентів за його користування позичальником, суд вважає доведеним факт наявності простроченої заборгованості відповідача за Кредитним договором у тих розмірах, які наведені позивачем.
Не виконавши взятих на себе договірних зобов`язань, відповідач порушив права позивача як кредитора у спірному правовідношенні.
Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку про те, що обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення суми боргу за тілом кредиту в розмірі 15606,83 грн, а також суми боргу за нарахованими процентами в розмірі 12627,46 грн.
Отже позов слід задовольнити частково, на суму 28234,29 грн (15606,83 + 12627,46).
В решті позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 2662,40 гривень згідно з платіжною інструкцією в національній валюті № 36994 від 26.03.2026 (а.с. 1).
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у розмірі 97 % від заявленої суми (28234,29 грн х 100% / 29035,29 грн), то з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2 582,53 грн (2662,40 грн х 97 %).
Щодо стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частин першої та другоїстатті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 20/01/26-02, укладеного 20.01.2026 між Адвокатським бюро «ТИМОШЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» (далі – Адвокатське бюро або Адвокат) та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі - Клієнт), згідно з умовами якого Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором (а.с. 35). 
Додатковою угодою № 25771398748 від 21.01.2026 до вищезгаданого договору його сторони визначили, що клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту прав та інтересів Клієнта з питань, що відносяться до юрисдикції судів всіх інстанцій судів загальної юрисдикції, господарських судів та адміністративних судів по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №173860 від 05.03.2025, ПІБ позичальника – ОСОБА_1 (а.с. 36).
Згідно з Актом прийому-передачі наданих послуг від 20.02.2026, який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026, Адвокатське бюро надало Клієнту такі послуги: 1) складання позовної заяви тривалістю 2 год вартістю 5000,00 грн; 2) вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника тривалістю 2 год вартістю 1000,00 грн; 3) підготовка та подання адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором на рахунок позичальника тривалістю 1 год вартістю 500,00 грн; 4) підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором на рахунок позичальника тривалістю 1 год вартістю 500,00 грн. Всього надано послуг на суму 7000,00 грн (а.с. 38 зворот).
Отже, наданими позивачем доказами підтверджується понесення ним витрат на правову допомогу, пов`язану з цією справою, у сумі 7 000,00 грн.
За частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною третьою статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Верховний Суд неодноразово висновував те, що при визначенні суми відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (див., до прикладу, додаткові постанови Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №9009/371/18, постанову від 05.06.2019 у справі №922/928/18).
У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Разом з тим, як зазначив Верховний Суд, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18.
У частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Подібні за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року № 686/5757/23.
У цій справі суд, оцінюючи розумність розміру витрат на юридичну допомогу, заявлених до відшкодування, враховує, зокрема, складність цієї справи, а також пропорційність їх розміру до предмета спору.
Ця справа є малозначною (не складною) справою, розгляд якої проводився в спрощеному провадженні. Спір, який виник між сторонами у справі, відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за договором споживчого кредитування; матеріали справи не містять великої кількості документів, на збирання і дослідження яких адвокат витратив би значний час. У спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
За таких обставин, розподіляючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування таких витрат в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх заявлений розмір, на переконання суду, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є непропорційним до ціни позову, у розумному вимірі.
З огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3500,00 гривень.
У задоволенні решти заявлених витрат на правничу допомогу слід відмовити як надмірних.
На підставі викладеного вище, керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
1. Позов задовольнити частково. 
2. Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» суму заборгованості за Кредитним договором № 173860від 05.03.2025 у розмірі 28234,29 грн (двадцять вісім тисяч двісті тридцять чотири гривні 29 коп).
3. У решті позовних вимог відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2582,53 грн (дві тисячі п`ятсот вісімдесят дві гривні 53 коп). 
5. Стягнути з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3500,00 (три тисячі п`ятсот) гривень.
6. У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
УЧАСНИКИ СПРАВИ:
ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, м. Київ, 01133, ЄДРПОУ 43541163.
ВІДПОВІДАЧ:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Суддя:	  	В.  НАУМЧУК