РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2026 року | м. Рівне | №460/5498/26

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
| Товариства з обмеженою відповідальністю "Лановецький завод гумових виробів"
до | Рівненської митниці
| про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Лановецький завод гумових виробів» (далі - Позивач) до Рівненської митниці (далі - Відповідач), в якому позивач просить суд про визнання протиправним та скасування Рішення про коригування митної вартості №UA204080/2026/000001/2 від 09.03.2026. 
Позовні вимоги мотивовані наступним. 
06.03.2026 року декларантом ТОВ «Лановецький завод гумових виробів» до Рівненської митниці була подана митна декларація №26UA204080001804U6 на товар: «Гумові килимки, призначені для покриття підлоги чорного кольору з отворами» та «Килимки з кокосового волокна на ПВХ-основі», придбані за ціною договору за 78301,30 польських злотих. Для підтвердження заявленої митної вартості товару до митниці разом з митною декларацією декларантом Позивача були подані документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості: зовнішньо економічний контракт із додатковою угодою, рахунок-фактуру, пакувальний лист, інвойс, платіжні документи про оплату товару згідно приписів контракту, експортну митну декларацію, коносаменти (Bill of landing), мультимодальний транспортний документ на морське перевезення, пакувальний лист до рахунку, сертифікат фумігації, автотранспортну накладну CMR до інвойсу тощо, які підтверджують вартість та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. У процесі здійснення процедури митного контролю та оформлення, 06.03.2026 року посадовою особою митниці було пред`явлено вимогу про надання додаткових документів, мотивуючи вимогу виявленими у поданих документах розбіжностями. Декларант вважав, що до первинного комплекту документів ним були долучені всі передбачені Митним кодексом України документи, інші у декларанта були відсутні, про що митний орган було проінформовано листом. Подані декларантом до митного оформлення документи та відомості не були взяті до уваги, Митниця не погодилась із задекларованою митною вартістю товарів та 09.03.2026 митним органом прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA204080/2026/000001/2 та винесено Картку відмови у митному оформленні товарів №UA204080/2026/000037. Позивач не погоджується з Рішенням про коригування митної вартості товарів №UA204080/2026/000001/2 (та похідним документом Карткою відмови), вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать вимогами чинного законодавства, просить скасувати. 
Відповідач адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. Пояснив, що надані до митного оформлення документи містили неточності та невідповідності, а на вимогу надати додаткові документи декларантом не були надані додаткові документи. Також покликався на наявність у митниці цінової інформації про митну вартість товарів, митне оформлення яких було проведене за митними деклараціями №UA100390/2026/100529 від 16.01.2026 та №UA204020/2026/003971 від 02.03.2026 року із рівнем вартості вищим, аніж було заявлено до митного оформлення. Із врахуванням цих обставин посадовою особою митниці було оформлено картку відмови у митному оформленні та скориговано митну вартість із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 МКУ до рівня, наявного у ціновій базі даних. Вважає відмову у митному оформленні та коригування митної вартості законними, обґрунтованими та такими, що не порушують законних прав, свобод та інтересів позивача. 
Ухвалою суду від 01.04.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 17.04.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін. 
Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Оцінюючи правомірність дій відповідача щодо прийняття Рішення про коригування митної вартості та похідної картки відмови у митному оформленні, суд керувався критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта.
Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.
Судом досліджено наявні у справі документи та встановлено таке.
28.05.2025 між польською фірмою «ULRAINIAN TRADING HOUSE SPOLKA Z ORGANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA» (як Продавцем) та ТОВ «Лановецький завод гумових виробів» як Покупцем, було укладено зовнішньоекономічний контракт №28/05/2025 (далі Контракт). Предметом Контракту згідно пункту 1.1. зазначено, що Продавець продає, а Покупець купує товар на умовах, відображених у цьому Контракті. Відповідно до п.1.2 кількість, асортимент та ціна товару, затверджується в інвойсах, які є невід`ємною частиною Контракту. Згідно розділу 4 Контракту ціна визначається на умовах СРТ Дубно, Україна згідно ІНКОТЕРМС 2020. Вартість упаковки та завантаження включено в ціну товару. Загальна сума Контракту становить 900000,00 польських злотих. Відповідно до пункту 5.2 Контракту – покупець здійснює оплату на банківський рахунок продавця в наступному порядку: передоплата 30% згідно виставленого рахунку проформи та 70% через 110 днів з моменту отримання товару. У подальшому додатковою угодою №1 від 08.12.2025 сторонами встановлено, що покупець здійснює оплату на банківський рахунок продавця в наступному порядку: 100% протягом 30 днів з дня отримання товару.
В рамках даного Договору Постачальником було поставлено Покупцеві товари: «Гумові килимки, призначені для покриття підлоги чорного кольору з отворами» та «Килимки з кокосового волокна на ПВХ-основі», придбані за ціною договору за 78301,30 польських злотих. 24.02.2026 року продавцем було сформовано рахунок-фактуру №FS/2/02/2026 із визначеною вартістю товару в розмірі 78301,30 польських злотих. В подальшому, продавцем виставлений інвойс №26 від 17.07.2025 із зазначенням вартості товару в сумі 17397,90 дол.США. Даний інвойс був оплачений двома платежами через АТ SANTANDER BANK – в сумах 10567,9 дол. США та 6830,00 дол. США.
При прибутті в України декларантом, з метою митного оформлення товару за ціною договору, до митної декларації були долучені: зовнішньо-економічний контракт №28/05/2025 від 28.05.2025 із додатковою угодою №1 від 08.12.2025; рахунок-фактуру №FS/2/02/2026 від 24.02.2026, пакувальний лист №FS/2/02/2026 від 24.02.2026, інвойс №26 від 17.07.2025, платіжні документи про оплату товару згідно приписів контракту, експортну митну декларацію № MRN 26PL322010NS7H8VK0 від 24.02.2026, коносаменти (Bill of landing) №7946563 від 17.12.2025 та №7946537 від 17.12.2025, мультимодальний транспортний документ №263200098 від 23.12.2025 (на морське перевезення), пакувальний лист до рахунку №26 від 17.07.2025, сертифікат фумігації №3686 від 16.12.2025, автотранспортну накладну CMR до інвойсу FS/2/02/2026 від 24.02.2026 тощо та заявлено митну вартість на рівні 78301,30 польських злотих із додаванням понесених супутніх витрат, загалом в розмірі 932764,24 грн.
Водночас, посадовою особою митниці було пред`явлено вимогу про надання додаткових документів, мотивуючи вимогу виявленими у поданих документах розбіжностями, які на думку митного органу, могли свідчити про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неповних відомостей стосовно умов придбання товару, в тому числі і стосовно числових значень додаткових витрат. Наступним повідомленням проінформовано декларанта про неможливість визнання заявленої митної вартості у зв`язку із наявністю у митниці цінової інформації відмінної від заявленої.
Зважаючи на той факт, що до первинного комплекту документів декларантом були долучені всі передбачені Митним кодексом України документи, а додаткові документи у декларанта були відсутні, про це було проінформовано митний орган. 
Відповідно, 09.03.2026 року прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA204080/2026/000001/2 та винесено Картку відмови у митному оформленні товарів №UA204080/2026/000037. Згідно приписів статті 55 МКУ, за митною декларацією №25UA204080001937U4 від 10.03.2026 року товар випущений у вільний обіг.
Порівнявши вимоги митного органу із наявними у справі документами, суд зазначає таке.
Щодо вимоги №1: «Відповідно до п.1.2 договору від 28.05.2025№ 28/05/2025 кількість, ціна та асортимент товару затверджується в інвойсах, які є невід`ємною частиною цього договору, однак в наданому до митного оформлення інвойсі від 24.02.2026 №FS/2/02/2026 відсутні відомості щодо договору якого стосується вказаний інвойс» - судом досліджено інвойс від 24.02.2026 №FS/2/02/2026 та встановлено, що він містить чіткий перелік товарів, що поставляються із вказанням розмірів, кількості та ціни, що дозволяє однозначно ідентифікувати його із спірною поставкою. Суд також зазначає, що в українському законодавстві немає єдиного нормативного акта, який би затверджував сувору типову форму інвойсу (рахунка-фактури). Проте, щоб інвойс мав юридичну силу та статус первинного документа в бухгалтерському обліку, він повинен відповідати загальним вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV та містити обов`язкові реквізити для визнання його первинним документом, зокрема назву документа: «Інвойс», «Invoice» або «Рахунок-фактура», дату складання: число, місяць та рік створення рахунку, дані сторін, зміст операції, опис товарів/послуг (кількість, ціна, сума). Інвойс (рахунок-фактура) від 24.02.2026 №FS/2/02/2026 містить всі вищезазначені реквізити, жодних неточностей або розбіжностей не містить, відповідно до такої вимоги відповідача суд ставиться критично.
Щодо вимоги №2: «Заявлений в гр. 44 митної декларації документ автотранспортна накладна (Road consignment note) 24.02.2026 №493783 не поданий до митного оформлення» - вказане твердження спростовується змістом дослідженої судом Картки відмови у митному оформленні №UA204080/2026/000037, яка заповнена посадовою особою митного органу та встановлено, що у третьому рядку серед документів, які надані до митного оформлення, зазначена автотранспортна накладна від 24.02.2026 №493783. Відповідно таке твердження посадової особи митниці не відповідає дійсності.
За пунктом 3 вимоги: «До митного оформлення подана платіжна інструкція від 10.02.2026 №13 в які відсутні реквізити інвойса якого вона стосується, також за умовами доповнення №1 від 08.12.2025 до договору від 28.05.2025 №28/05/2025 внесено зміни в п. 5.2 в частині оплати за товар (оплата на банківський рахунок продавця -100% протягом 30 днів з дня отримання товару)» - судом встановлено, що у платіжній інструкції наявний номер контракту, сплачена сума відповідає заявленим даним, жодних розбіжностей такий документ не містить. Щодо внесення змін до порядку оплати товарів, то є вільним волевиявленням суб`єктів у договірних відносинах та не може ставити під сумнів рівень митної вартості, оскільки така оплачена у встановленому законом порядку.
За правилами 15 Положення №216 від 28.07.2008 затвердженого постановою Правління Національного банку України, платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. Повноту інформації забезпечує платник з урахуванням вимог законодавства України. При цьому, чинним законодавством України не встановлено обов`язку здійснювати посилання в платіжному документі на комерційний інвойс. Тому, сама по собі відсутність у вказаному платіжному документі посилання на комерційний інвойс, за умови наявності вказівки на контракт згідно комерційного інвойсу, який оплачується та має посилання на Контракт, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.
Аналогічний правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 22.08.2019 у справі №810/2784/18.
Крім того, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. В свою чергу, умови термінів та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги під час контролю за митною вартістю, а тому суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Аналогічна позиція наведена у Постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року по справі №803/3649/15.
За змістом вимоги №4: «До митного оформлення не надана декларація країни експорту 26PL32201D000RPKU2 яка вказана в супровідному документі T1 (Dispatch note model T1) від 24.02.2026 №26PL322010NS7H8VKO». З даного приводу суд зазначає, що декларація типу Т1 – це основний транзитний митний документ, що використовується в ЄС та країнах-учасницях Спільної транзитної процедури для переміщення неєвропейських вантажів. Крім того, враховуючи умови Контракту №28/05/2025 умовами поставки є СРТ Дубно, що означає, що продавець здійснює експортне митне оформлення, відповідно покупець у оформленні такого документу участі не брав. Крім того, транзитні митні декларації не містять вартості товару, отже не підтверджують та не спростовують останню, а використовуються для процедури фізичного переміщення вантажів та товарів. Також із даного приводу суд враховує правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі №813/1350/14, згідно якої експортна митна декларація складається експортером, відповідно до вимог законодавства чинного в країні експортера, а Покупець Товару не відповідає за заповнення митної декларації країни відправлення, яка оформляється у відповідності до законодавства, країни відправлення та внесення до неї відповідної інформації.
Окрім того, судом враховується і те, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі № 815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16, які є обов`язковими для врахування адміністративним судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, суд вважає, що сумніви митного органу щодо повноти включення складових митної вартості та розбіжностей спростовані первинно поданими до митного оформлення документами, а єдиною підставою для коригування митної вартості стала наявність у митного органу цінової інформації про вартість товару, оформленого за митними деклараціями №UA100390/2026/100529 від 16.01.2026 та №UA204020/2026/003971 від 02.03.2026, які суду, в порушення статті 77 КАС України, відповідачем не надані. Відповідно суду невідомо, чи були обрані митні декларації коректними для порівняння за критеріями країни походження, умовами поставки, об`ємами партій тощо, а також чи не були вони оформлені за приписами ст.55 Митного кодексу України та оскаржені у судовому порядку і в подальшому скасовані.
Судом також досліджено вимоги митного органу №648326 від 06.03.2026 року (згенероване о 18:41:12 год.) та №648327 від 06.03.2026, (згенерованим о 18:41:44 год.) та встановлено, що вони дійсно були згенеровані із різницею менше однієї хвилини після формування первинних вимог та до можливості подання декларантом будь-яких додаткових документів, що свідчить про формальний характер вимоги та сумнівів у дійсній вартості товару. 
Дослідивши матеріали справи суд критично ставиться до тверджень відповідача про наявність таких розбіжностей, які могли вплинути на рівень митної вартості, та доходить висновку, що посадовою особою митниці не виконано обов`язку із перевірки формування митної вартості імпортованого товару, не виявлено ознак підробки документів або відсутності у них відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни. Митний орган покликався лише на наявність неточностей, які були спростовані наданими декларантом документами та матеріалами справи.
Суд вважає, що надані позивачем документи не ставлять під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених ним у митній декларації та не свідчать про те, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити вартість товару за основним методом. Більш того, самі по собі припущення відповідача про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей не є достатніми для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом.
За висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 826/7411/15, однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів обставин, про які зазначено вище, свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний, методу визначення митної вартості оцінюваного товару.
Отже, відповідачем не доведено наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, оскільки усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано, що, своєю чергою, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що єдиною фактичною підставою для здійснення коригування митної вартості лишається наявність у митниці цінової інформації, відмінної від заявленої декларантом. Суд вважає, що посадовою особою митниці не виконано обов`язку із перевірки формування митної вартості імпортованого товару, не виявлено ознак підробки документів або відсутності у них відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.
Статтею 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Пунктом 2 частини 2 статті 52 МК України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Частиною 1 статті 53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів визначений у частині другій статті 53 МК України.
Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Орган доходів і зборів має право вимагати надання додаткових підтверджень лише у випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, у них наявні ознаки підробки або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни. Це пов`язано з тим, що такі вади не дозволяють органу доходів і зборів здійснити визначений законом мінімум митних формальностей.
Якщо ж декларантом надані всі документи, необхідні для визначення вартості товару за першим методом, а також, якщо зауваження митного органу (щодо наявності розбіжностей, неточностей у документах) не стосуються числових значень вартості товару, то вимога про надання додаткових документів, відмова у прийнятті декларації, застосування іншого методу визначення митної вартості є безпідставними. 
Суд вважає, що для митного оформлення митної декларації від 06.03.2026 року №26UA204020010468U2 декларантом були надані всі документи, які дозволяли точно і однозначно встановити вартість, яка була сплачена за товар, що імпортується. 
Таким чином, дослідивши матеріали справи та докази, надані стороною позивача та відповідача у їх сукупності, суд дійшов висновку, що рішення про неможливість визнання заявленої митної вартості товарів за митною декларацією від 26.05.2026 року №26UA204080001804U6 і коригування митної вартості за шостим (резервним) методом є безпідставним та протиправним. 
Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд констатує, що усі зауваження відповідача з приводу наявності у нього сумнівів у правильності визначення позивачем митної вартості та з приводу не підтвердження позивачем числових значень складових митної вартості є безпідставними та надуманими.
Суд наголошує, що в частині третій статті 53 МК України передбачені чіткі підстави для наявності у митного органу права вимагати надання додаткових документів, які повинні бути зазначені в графі 33 рішення про коригування митної вартості відповідно до частини другої статті 55 МК України.
Разом з тим, обґрунтованість наведених митним органом у графах 33 усіх оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару причин для витребування додаткових документів у позивача та, відповідно, наявності сумніву в правильності визначення останнім митної вартості товару не підтвердилася в ході розгляду справи, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Згідно з приписами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень у конкретних спірних правовідносинах, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Щодо судових витрат суд зазначає таке.
Щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 15450,00 грн. (п`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят грн.00 коп.), відповідно до вимог ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи - ч.3 ст.132 наведеного Кодексу.
За приписами ч.3, ч.4 та ч.5ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом встановлено, що з метою захисту прав та інтересів ТОВ «Лановецький завод гумових виробів», 17.03.2026 між позивачем та Адвокатським бюро «Олександри Скіданової» було укладено Договір №б/н про надання правової допомоги. На виконання даного договору ТОВ «Лановецький завод гумових виробів» були понесені судові витрати, пов`язані із отриманням професійної правничої допомоги. Ця сума складається з опрацювання та вивчення документів, опрацювання правової позиції у справі, складання адміністративного позову та його обґрунтування, подання доказів, пояснень, документів до суду, тощо.
Розмір витрат на професійну правничу допомогу, які було понесено позивачем становлять 15450,00 грн. є фіксованим, що відповідає положенням п.28 Правил адвокатської етики. Витрати на професійну правничу допомогу було сплачено позивачем Адвокатському бюро «Олександри Скіданової» у повному обсязі у порядку, визначеному пунктом 4.3 Договору, що підтверджується дослідженими судом Актом виконаних робіт б/н від 27.03.26 року та платіжною інструкцією №179 від 27.03.2026 року.
У відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню.
Щодо стягнення на користь позивача витрат на офіційний переклад долучених до справи документів в сумі 9600,00 грн. (дев`ять тисяч шістсот грн. 00коп.), суд зазначає наступне.
Відповідно до частини третьої - восьмої статті 137 КАС України, спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.
У випадках, коли сума витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача, експерта або проведення експертизи повністю не була сплачена учасниками справи попередньо (авансом), суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.
Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути спів мірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Послуги із офіційного перекладу долучених до справи документів були надані позивачу ПП «Бюро перекладів «АДВАНС». На підтвердження отриманих послуг, надаю до суду рахунок №28-26 від 27.03.2026 року за перекладацькі послуги, всього на суму 9600,00 грн; платіжну інструкцію №177 від 27.03.2026 на суму 9600,00 грн. із призначенням платежу: «Оплата за переклад згідно рах. №28-26 від 27.03.2026 року». 
Відповідно такі витрати суд вважає доведеними належними та допустимими доказами та такими, що підлягають до відшкодування позивачу.
Сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 9788,51 грн. відповідно до платіжної інструкції №180 від 27.03.26, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, також підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лановецький завод гумових виробів» до Рівненської митниці задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів №UA204080/2026/000001/2 від 09.03.2026. 
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лановецький завод гумових виробів» за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці судові витрати по оплаті судового збору в сумі 9788,51 грн. (дев`ять тисяч сімсот вісімдесят вісім грн. п`ятдесят одну коп.), правової допомоги в сумі 15450,00 грн. (п`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят грн.00 коп.) та перекладу документів в сумі 9600,00 грн. (дев`ять тисяч шістсот грн.00 коп.). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 23 липня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ТОВ "Лановецький завод гумових виробів" (просп. Миру, 11,м. Рівне,Рівненський р-н, Рівненська обл.,33013, ЄДРПОУ/РНОКПП 32290785) 
Відповідач - Рівненська митниця (вул. Соборна, буд. 104,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 43958370) 

Суддя       С.М. Дуляницька