СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 року м. Харків Справа № 922/147/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.,

при секретарі судового засідання , Погребняк А. М.,
за участі представників сторін,
позивача, Коршун Т. О .,
інших, не прибули ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача  , за вх. №1089 х/1 на рішення господарського суду Харківської області від "15" квітня 2026 р. ( 24.04.2026 , суддя Байбак О. І. ) у справі №922/147/26  
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомтех Проект" , м Київ, 
до Державного науково-виробничого підприємства "Об`єднання Комунар", м. Харків, 
про стягнення 3729590,05 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкомтех Проект" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, у якій просила стягнути з Державного науково-виробничого підприємства "Об`єднання Комунар" (далі - відповідач) 3729590,05 грн., з яких: 2548701,24 грн - заборгованості; 245029,84 грн - інфляційних витрат; 85040,58 грн - 3% річних; 850818,39 грн - пені.
Позов обґрунтовано порушенням відповідачем своїх зобов`язання за укладеним між сторонами договором № 142/05Д від 24.05.2022 щодо своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі
Рішенням господарського суду Харківської області від 15.04. 2026 р. у справі позовні вимоги задоволено ЧАСТКОВО . Стягнуто з Державного науково-виробничого підприємства "Об`єднання Комунар" (адреса: 61070, м. Харків, вул. Рудика, буд.8; код ЄДРПОУ: 14308730) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкомтех Проект" (адреса: 04050, мКиїв, вул. Герцена, буд 17-25, оф. 9; код ЄДРПОУ: 44696426): 48701,24 грн. - заборгованість за отриманий товар;245029,84 грн. - інфляційні витрати від суми боргу; 85040,58 грн. - три відсотки річних; 367944,20 грн. - пені; 38960,59 грн. - витрат по сплаті судового збору.13057,93 грн. витрат на професійну правничу допомогу;
В задоволенні іншої частини позову відмовлено .
Не погодившись з ухваленими судом першої інстанції судовими рішенням, Державне науково-виробниче підприємство «Об`єднання Комунар» (апелянт) звернулося до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою в якій просить скасувати рішення по справі та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що рішення по справі прийнято без урахування усіх обставин справи, а позов подано позивачем передчасно. 
Зокрема посилається, що видаткові накладні, які надано позивачем не містять інформацію про здійснення поставки товару за визначеною адресою. На вказаних документах відсутня основна печатка відповідача та підпис директора. Суд не надав належної оцінки доказом відповідача, що уповноваженою особи визначено не було. Єдиною особою, яка мала повноваження здійснити прийом товару був заступник генерального директора.
Крім того апелянтом подано клопотання щодо поновлення процесуальних строків на оскарження судового рішення, яке залишено колегією без розгляду, оскільки скарга подана у строки, встановлені чинним законодавством.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2026 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача , за вх.№1089 х/1 на рішення господарського суду Харківської області від 15.04.2026 р. у справі №922/147/26 , встановлено учасникам справи строк до 29.05.2026 включно для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання (доданих до них документів) іншим учасникам справи, витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали оскарження у справі .
28.05.2026 від позивача по справі через систему Електронний суд надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наполягають, що судом першої інстанції було досліджено усі докази та зроблено вірний висновком про отримання відповідачем відповідного товару та наявності заборгованості з його оплати. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2026 р. розгляд справи призначено на 09.07.2026 р.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2026 розгляд справи відкладено на 17.07.2026 р.
У судових засіданнях приймав участь представник позивача, який підтримав свої заперечення. Просив рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Представники відповідача (апелянта) у судове засідання не з`явилися. Про час та місце проведення судового засідання сторони повідомлялися належним чином. Явка представників сторін у судове засідання не визнавалася обов`язковою. 
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. ( ст.270 ГПК України)
Заслухавши доповідь головуючого по справі ( суддю доповідача), дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, які приймали участь у судовому засіданні, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія зазначає наступне. 
Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.
Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № 142/05Д від 24.05.2022 р. (далі договір).
Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник протягом дії договору зобов`язується поставляти покупцю товару у відповідності до заявок чи/або рахунків-фактур постачальника, а покупець зобов`язується прийняти та сплатити товар, на умовах, визначених цим договором.
Згідно з п. 1.3 договору, документи на товар, які постачальник повинен передати покупцю оригінали рахунків-фактур, видаткових накладних, сертифікати.
Пунктом 2.1 договору, сторони погодили, що ціна договору складається із сум вартості товарів, поставлених за всіма підписаними сторонами видатковими накладними або акцептованих (шляхом оплати, часткової оплати) рахунків постачальника виставлених покупцю і орієнтовно складає 15000000,00 грн в т. ч. ПДВ 2500000,00 грн. Розрахунки за договором здійснюються в національній валюті гривні.
Згідно з п. 3.1 договору, постачальник зобов`язується поставити товар покупцю протягом строку вказаного в специфікації чи/або рахунку-фактурі. Датою відліку строку поставки товару є день отримання постачальником попередньої оплати за товар згідно п. 4.2 договору, якщо інше не передбачено додатковими угодами і не повинен перевищувати 60 календарних днів з моменту виникнення податкових зобов`язань.
Пунктом 3.2. договору передбачено, що товар постачається транспортними агентствами на підставах СРТ-Харків. Поставка здійснюється за рахунок постачальника. Постачальник зобов`язаний надати документи, що підтверджуються доставку вантажу (декларація перевізника, залізнична або поштова квитанція) (пункт 3.2 договору).
Відповідно до п 3.3 договору датою поставки товару є дата підписання сторонами видаткової накладної на товар. Обов`язок постачальника з постачання творів вважається виконаним з моменту отримання покупцем товару в кількості та асортименті, передбаченому встановленим та прийнятим до оплати рахунком-фактурою.
Пунктом 3.4 договору сторони погодили, що приймання товару здійснюються на складі покупця. Приймання товару за кількістю здійснюється відповідно до видаткових накладних на товар, за якістю відповідно до стандартів та технічних умов виробника товару з використанням методики вхідного контролю.
Згідно з п. 3.5 договору, претензії щодо кількості (невідповідність найменування/кількості поставленого товару рахунку-фактурі чи видатковій накладній) та щодо якості товару (виробничий брак, невідповідність технічним характеристикам, що не дає змогу використовувати товар за призначенням) можуть бути пред`явлені постачальнику в межах 20 календарних днів з дати поставки товару , по прихованому браку протягом гарантійного строку. Постачальник поповнює недостачу чи усуває невідповідність отриманого асортименту, змінює товар на товар належної якості за власних рахунок в строк до 7 календарних днів, а у випадку відсутності необхідних асортиментних одиниць на його складі в строк до 30 календарних днів з дня постачання бракованого товару.
Відповідно до п 4.1 договору, розрахунки за товар здійснюються покупцем в національній валюті України в безготівковій формі на поточний рахунок постачальника, вказаний в його рахунку-фактурі.
Пунктом 4.2 договору сторони погодили, що покупець оплачує товар шляхом 30-50% передоплати вартості товару згідно рахунку-фактури на оплату. Остаточний розрахунок вартості товару повинен бути здійснений протягом 60 банківських днів з дня отримання продукції покупцем. Допускається відвантаження без передоплати з погашенням заборгованості протягом 60 банківських днів.
Згідно з п. 5.1 договору, якість товару повинна відповідати нормам і вимогам технічної документації на наданий товар, в також товаросупроводжувальній документації.
Відповідно до п. 5.2 договору товар, що поставляється має відповідати комплектності та кількості, які погоджені рахунком, видатковими накладними і сертифікатними постачальника, де зазначені найменування товару, його кількість, країну походження, дата виробництва та маркування на корпусі товару (якщо вони є).
Згідно з п. 6.1 договору у випадку невиконання або неналежного виконання однієї зі сторін своїх зобов`язань згідно даного договору, сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України.
Пунктом 6.2. договору передбачено, що у випадку порушення строку оплати товару покупець на вимогу постачальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на період прострочення, від неоплаченої суми за кожний календарний день прострочення оплати.
Відповідно до п. 10.1 договору, даний договір набирає сили з моменту його підписання та діє по 31 грудня 2023 року і може бути продовжений шляхом підписання додаткової угоди.
Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору позивач надав відповідачу рахунок-фактуру № 2230 від 19.09.2023 з переліком товару на загальну суму 213829,20 грн.
Відповідачем платіжним документом № 4911 від 22.09.2023 сплачено попередню оплату у сумі 106914,60 грн за товар, який вказано в рахунку-фактурі № 2230 від 19.09.2023.
Судом першої інстанції також було встановлено, що товар, який зазначено у рахунку-фактурі № 2230 від 19.09.2023 було поставлено позивачем відповідачу чотирма частинами.
Зокрема:
1) Відповідно до видаткової накладної № 2230 від 13.10.2023 позивачем поставлено товар на суму 48513,60 грн. (з ПДВ).
На підставі п. 4 договору, відповідач був зобов`язаний оплатити товар протягом 60 банківських днів з дня отримання товару. Таким чином, зазначений строк починається з 16.10.2023 і завершується 08.01.2024. Однак, відповідач поставлений товар за видатковою накладною не оплатив.
З 09.01.2024 відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань з оплати товару за видатковою накладною № 2230 від 13.10.2023 на суму 48513,60 грн.
2) Відповідно до видаткової накладної № 2230-1 від 31.10.2023 позивачем поставлено товар на суму 147495,60 грн. (з ПДВ).
Щодо поставленого товару за видатковою накладною № 2230-1 від 31.10.2023 відповідач листом від 30.11.2023 № 282/06-РБ повідомив про неякісний товар (мікросхеми) у кількості 37 штук, вартість якого сумарно становить 12201,12 грн. (з ПДВ).
Повернення неякісного товару оформлено накладною відповідача № 770 від 04.12.2023.
Позивач листом від 19.12.23 р. № 238 повідомив відповідача про не можливість замінити товар, та просив здійснити оплату за рахунком з вирахуванням вартості поверненого товару на суму 12201,12 грн. (з ПДВ). Відповідач заперечень на цю пропозицію не надав. Зазначений товар (мікросхеми) в кількості 37 шт. в подальшому не поставлялась.
На підставі п. 4 договору, Відповідач зобов`язаний оплатити прийнятий товар (за вирахуванням не поставленого товару на суму 12201,12 грн. з ПДВ), протягом 60 банківських днів з дня отримання товару. Зазначений строк починається з 01.11.2023 р. і завершується 24.01.2024 р
Однак, відповідач поставлений товар за видатковою накладною не оплатив, його борг за цією видатковою накладною становить 135294,48 грн. (147495,60 грн -12201,12 грн вартості неякісного товару).
З 25.01.2024 відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань з оплати товару за видатковою накладною № 2230-1 від 31.10.2023 на суму 135294,48 грн.
3) Відповідно до видаткової накладної № 2230-2 від 13.11.2023 позивачем поставлено товар на суму 16560,00 грн. (з ПДВ).
На підставі п. 4 договору, відповідач був зобов`язаний оплатити товар протягом 60 банківських днів з дня отримання товару. Таким чином, зазначений строк починається з 14.11.2023 і завершується 06.02.2024. Однак, відповідач поставлений товар за видатковою накладною не оплатив.
З 07.02.2024 відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань з оплати товару за видатковою накладною № 2230-2 від 13.11.2023 на суму 16560,00 грн.
4) Відповідно до видаткової накладної № 2230-3 від 29.12.2023 позивачем поставлено товар на суму 1260,00 грн. (з ПДВ).
На підставі п. 4 договору, відповідач був зобов`язаний оплатити товар протягом 60 банківських днів з дня отримання товару. Таким чином, зазначений строк починається з 02.01.2024 і завершується 25.03.2024. Однак, відповідач поставлений товар за видатковою накладною не оплатив.
З 26.03.2024 р. відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань з оплати товару за видатковою накладною № 2230-3 від 29.12.2023 на суму 1260,00 грн.
Таким чином, заборгованість відповідача за отриманий товар, який вказано в рахунку-фактурі № 2230 від 19.09.2023 становить суму 94713,48 грн.
Судом також було встановлено, що в подальшому позивач надав відповідачу рахунок-фактуру № 2551 від 29.11.2023 з переліком товару на загальну суму 2453987,76 грн. (з ПДВ).
Товар (два найменування) в кількості по 46 штук, який зазначено у рахунку-фактурі № 2551 від 29.11.2023 поставлено на підстав видаткової накладної № 2551 від 29.11.2023 на суму 2453987,76 грн. (з ПДВ).
1) Стосовно частини товару, а саме перетворювач напруги DVTR285R2S (п. 1 рахунку-фактури та п. 1 видаткової накладної) відповідач листом від 10.01.2024 № 10/06-РБ повідомив про неякісний товар у кількості 12 штук на суму 318638,88 грн. (з ПДВ).
Повернення неякісного товару оформлено накладною відповідача № 775 від 11.01.2024.
Позивач замінив неякісний товар у кількості 12 штук. Поставка (заміна товару) підтверджується видатковою накладною № 2551-1 від 01.04.2024. Поставка здійснена на суму 318638,88 грн. (з ПДВ).
2) Стосовно частини товару, а саме перетворювач напруги DVTR285R2S (п. 1 рахунку-фактури та п. 1 видаткової накладної) та EMI-фільтр DVME28 (п. 2 рахунку-фактури та п. 2 видаткової накладної)
Відповідач листом від 08.03.2024 № 53/06-РБ повідомив про неякісний товар -перетворювач напруги DVTR285R2S у кількості 2 штук на суму 44255,40 грн. (без ПДВ) та EMI-фільтр DVME28 у кількості 1 штук вартістю 22328,60 грн. (без ПДВ).
Сумарно повернуто товар на суму 79900,80 грн. (з ПДВ). Повернення неякісного товару оформлено накладною Відповідача № 778 від 01.04.2024.
Позивач замінив неякісний товар. Поставка (заміна товару) підтверджується видатковою накладною № 2551-2 від 29.08.2024. Поставка здійснена на суму 79900,80 грн. (з ПДВ).
Враховуючи наведені обставини поставки товару, відповідно до видаткової накладної № 2551 від 29.11.2023. на суму 2453987,76 грн. (з ПДВ) Відповідач прийняв товар частково в наступні строки.
1) Товар перетворювач напруги DVTR285R2S.
А) Товар, який поставлено видатковою накладною № 2551 від 29.11.2023 в кількості 46 штук, прийнято в кількості 32 штуки (14 штук повернуто) загальною вартістю 849703,68 грн. (з ПДВ).
Відповідно до п. 4 договору поставки Відповідач зобов`язаний оплатити товар протягом 60 банківських днів з дня отримання товару. Зазначений строк починається з 30.11.2023 і завершується 22.02.2024.
З 23.02.2024 вважається, що Відповідач не виконав своє грошове зобов`язання на суму 849703,68 грн.
Б) Перетворювач напруги DVTR285R2S в кількості 12 штук (після заміни неякісного товару) поставлено на підставі видаткової накладної № 2551-1 від 01.04.2024 загальною вартістю 318638,88 грн. (з ПДВ).
Відповідно до п. 4 договору поставки Відповідач зобов`язаний оплатити товар протягом 60 банківських днів з дня отримання товару. Зазначений строк починається з 02.04.2024 і завершується 24.06.2024
З 25.06.2024 вважається, що Відповідач не виконав своє грошове зобов`язання на суму 318638,88 грн.
В) Перетворювач напруги DVTR285R2S в кількості 2 штук (після заміни неякісного товару) поставлено на підставі видаткової накладної № 2551-2 від 29.08.2024 загальною вартістю 53106,48 грн. (з ПДВ).
Відповідно до п. 4 договору поставки Відповідач зобов`язаний оплатити товар протягом 60 банківських днів з дня отримання товару. Зазначений строк починається з 30.08.2024 і завершується 21.11.2024.
З 22.11.2024 вважається, що Відповідач не виконав своє грошове зобов`язання на суму 53106,48 грн.
2) Товар EMI-фільтр DVME28.
А) Товар EMI-фільтр DVME28, який поставлено видатковою накладною № 2551 від 29.11.2023 в кількості 46 штук, прийнято в кількості 45 штуки (1 штуку повернуто) загальною вартістю 1205744,40 грн. (з ПДВ).
Відповідно до п. 4 договору поставки Відповідач зобов`язаний оплатити товар протягом 60 банківських днів з дня отримання товару. Зазначений строк починається з 30.11.2023 і завершується 22.02.2024.
З 23.02.2024 вважається, що Відповідач не виконав своє грошове зобов`язання на суму 1205744,40 грн.
Б) EMI-фільтр DVME28 в кількості 1 штук (після заміни неякісного товару) поставлено на підставі видаткової накладної № 2551-2 від 29.08.2024 вартістю 26794,32 грн. (з ПДВ).
Відповідно до п. 4 договору поставки Відповідач зобов`язаний оплатити товар протягом 60 банківських днів з дня отримання товару. Зазначений строк починається з 30.08.2024 і завершується 21.11.2024.
З 22.11.2024 вважається, що Відповідач не виконав своє грошове зобов`язання на суму 26794,32 грн.
Таким чином, заборгованість відповідача за отриманий товар, який вказано в рахунку-фактурі № 2551 від 29.11.2023 становить суму 2453987,76 грн.
Сумарно заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 142/05Д від 24.05.2022 становить 2548701,24 грн., в т. ч. 94713,48 грн. за товар вказаний в рахунку-фактурі № 2230 від 19.09.2023, та 2453987,76 грн. за товар, який вказано в рахунку-фактурі № 2551 від 29.11.2023.
Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язань, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України, нараховано до стягнення з відповідача:
245029,84 грн - інфляційних витрат (в т. ч. інфляційні витрати від суми боргу 94713.48 грн. за період з 26.04.2024 по 23.12.2025 які становлять 17974,62 грн, та Інфляційні витрати від суми боргу 2453987,76 грн. за період з 22.11.2024 по 23.12.2025 які становлять 227 055,22 грн.);
85040,58 грн - 3% річних (в т. ч. 4966,62 грн нарахованих на суму боргу 94713.48 грн. за період прострочення з 26.03.2024 по 23.12.2025 та 80073,96 грн. нарахованих на суму боргу 2453987,76 грн. за період прострочення з 22.11.2024 р. по 23.12.2025);
850818,15 грн пені (в т. ч. 47584,05 грн. пені нарахованої на суму боргу 94713,48 грн. за період прострочення з 26.03.2024 по 23.12.2025 та 803234,10 грн пені нарахованої на суму боргу 2453987,76 грн. за період прострочення з 22.12.2024 р. по 23.12.2025);
Як зазначалося вище, рішенням по справі позовні вимоги задоволено частково.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на нижче викладене.
Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк . ( ч.1 ст.530 ЦК України) 
Як встановлено судом першої інстанції, договір який було укладено між позивачем та відповідачем є договором поставки.
За змістом частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Матеріалами справи підтверджується факт виконання позивачем умов укладеного між сторонами договору поставки № 142/05Д від 24.05.2022 щодо поставки на користь відповідача попередньо узгоджений товарів. Зокрема, видатковими накладними № 2230 від 13.10.2023, № 2230-1 від 31.10.2023, № 2230-2 від 13.11.2023, № 2230-3 від 29.12.2023, № 2551 від 29.11.2023, № 2551-1 від 01.04.2024, № 2551-2 від 29.08.2024.
Судом першої інстанції встановлено, що всі вищеперераховані видаткові накладні складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в т.ч. містять інформацію про найменування переданого товару, його ціну, та підписи уповноважених представників сторін.
Крім того, до позову позивачем додано документи (п. п. 6 - 8, п. 13, п. 15, п. 16), відповідно до яких Відповідач виявив недоліки отриманого товару та з видатковою накладною № 770 від 04.12.2023 р., № 775 від 11.01.2024 р та № 778 від 01.04.2024 р. повернув товар Позивачу, а також, що цей товар належної якості було повторно поставлено Відповідачу (п. 5, п. 9, п. 10, п. 14 та п. 17)
В матеріалах справи наявна банківська виписка, з якої вбачається, що відповідач здійснив оплату згідно рахунку № 2230 від 19.09.2023.
З огляду на наведене, доводи апелянта про відсутність належним чином оформлених первинних документів, які б підтверджували виникнення у нього обов`язку щодо оплати товару, судовою колегію відхиляються, оскільки відповідач не лише приймав товар, а і заявляв зауваження щодо його якості, здійснював його повернення, а після цього отримував заміну товару неналежної якості.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що здійснення відповідачем оплати за виставленим рахунком № 2230 від 19.09.2023 є прямим свідченням акцепту умов постачання та його згоду із найменуванням та вартістю поставленого товару.
В даному випадку, отриманий товар підлягає оплаті відповідачем в строк, передбачений п. 4.2. договору, яким передбачено, що покупець оплачує товар шляхом 30-50% передоплати вартості товару згідно рахунку-фактури на оплату. Остаточний розрахунок вартості товару повинен бути здійснений протягом 60 банківських днів з дня отримання продукції покупцем.
Строк оплати відповідачем отриманого товару є наступним:
1. Поставка за рахунком № 2230:
Видаткова накладна № 2230 від 13.10.2023 - строк оплати настав 09.01.2024, сума: 48513,60 грн.
Видаткова накладна № 2230-1 від 31.10.2023 - строк оплати настав 25.01.2024, сума: 135294,48 грн (з урахуванням часткової оплати).
Видаткова накладна № 2230-2 від 13.11.2023 - строк оплати настав 07.02.2024, сума: 16560,00 грн.
Видаткова накладна № 2230-3 від 29.12.2023 - строк оплати настав 26.03.2024, сума: 1260,00 грн.
2. Поставка за рахунком № 2551:
Видаткова накладна № 2551 від 29.11.2023 - перетворювач напруги DVTR285R2S (32 шт.) - строк оплати настав 23.02.2024, сума: 849 703,68 грн;
Видаткова накладна № 2551 від 29.11.2023 EMI-фільтр DVME28 (45 шт.) - строк оплати настав 23.02.2024, сума: 1 205 744,40 грн.
Видаткова накладна № 2551-1 від 01.04.2024 (заміна товару): перетворювач напруги DVTR285R2S (12 шт.) - строк оплати настав 25.06.2024, сума: 318 638,88 грн.
Видаткова накладна № 2551-2 від 29.08.2024 (заміна товару): перетворювач напруги DVTR285R2S (2 шт.) та EMI-фільтр DVME28 (1 шт.) - строк оплати настав 22.11.2024, сума: 79 900,80 грн.
З огляду на наведене позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 2348701,243 грн за отриманий товар є такими, що підлягають задоволенню
Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних та 3% річних.
Згідно з п. 6.1 договору у випадку невиконання або неналежного виконання однієї зі сторін своїх зобов`язань згідно даного договору, сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України.
Відповідно до приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості за договором поставки № 142/05Д від 24.05.2022 підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовано.
Як вже зазначалось вище, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язань за договором поставки № 142/05Д від 24.05.2022, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України, нараховано до стягнення з відповідача:
245029,84 грн - інфляційних витрат (в т. ч. інфляційні витрати від суми боргу 94713.48 грн. за період з 26.04.2024 по 23.12.2025 які становлять 17974,62 грн, та Інфляційні витрати від суми боргу 2453987,76 грн. за період з 22.11.2024 по 23.12.2025 які становлять 227 055,22 грн.);
85040,58 грн - 3% річних (в т. ч. 4966,62 грн нарахованих на суму боргу 94713.48 грн. за період прострочення з 26.03.2024 по 23.12.2025 та 80073,96 грн. нарахованих на суму боргу 2453987,76 грн. за період прострочення з 22.11.2024 р. по 23.12.2025);
Судом першої інстанції було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних, та встановлено, що зазначений розрахунок є арифметично вірним. 
За таких обставин, позов в зазначеній частині також підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні та річні в наведених вище сумах.
Щодо позовних вимог в частині стягнення пені.
Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частинами 2 та 3 вказаної статті визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Згідно з частини 6 статті 232 Господарського кодексу України (який діяв станом на час існування спірних правовідносин), нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Згідно з пунктом 6.2 договору, у випадку порушення строку оплати товару покупець на вимогу постачальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на період прострочення, від неоплаченої суми за кожний календарний день прострочення оплати.
З тексту позовної заяви убачається, що у зв`язку з простроченням виконання зобов`язань за договором поставки № 142/05Д від 24.05.2022 позивач нарахував до стягнення з відповідача 850818,15 грн пені (в т. ч. 47584,05 грн. пені нарахованої на суму боргу 94713,48 грн. за період прострочення з 26.03.2024 по 23.12.2025 та 803234,10 грн пені нарахованої на суму боргу 2453987,76 грн. за період прострочення з 22.12.2024 р. по 23.12.2025);
Проте, наданий позивачем розрахунок пені, не враховував, положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.
Сторони у договорі поставки № 142/05Д від 24.05.2022 не передбачили інший строк нарахування пені, ніж визначений законом, позивач мав право нараховувати пеню лише в межах шестимісячного строку з моменту настання прострочення за кожним окремим грошовим зобов`язанням.
28 серпня 2025 року набув чинності Закон України від 09.01.2025 №4196-IX «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» (далі Закон №4196) відповідно до якого Господарський кодекс України втратить чинність.
Таким чином, Господарський кодекс був чинний станом на час укладення вказаного Договору поставки та станом коли у позивача виникло право на нарахування пені та протягом 6 місяців прострочення виконання зобов`язання. Відповідно, його правила розповсюджуються на можливість нарахування позивачем пені в зв`язку з простроченням виконання зобов`язань за договором поставки № 142/05Д від 24.05.2022.
Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В даному випадку, втрата чинності Господарського кодексу України не пом`якшила відповідальність відповідача, оскільки з втратою чинності ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України кредитори вправі здійснювати нарахування штрафних санкцій без будь-яких обмежень строку.
Відповідно, до 28.08.2025 діє 6-місячне обмеження на нарахування штрафних санкцій (пені), якщо інше не передбачено договором.
Після 28.08.2025 Господарський кодекс втрачає чинність. Відповідно, обмеження, встановлене у частині 6 статті 232 Господарського кодексу України, більше не застосовується до нових правопорушень, і регулювання переходить під дію Цивільного кодексу України.
З огляду на те, що в даному випадку сторони у договорі поставки № 142/05Д від 24.05.2022 не передбачили інший строк нарахування пені, ніж визначений законом, позивач мав право нараховувати пеню лише в межах шестимісячного строку з моменту настання прострочення за кожним окремим грошовим зобов`язанням.
Отже, нарахування позивачем пені за більш тривалий період, ніж шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам чинного на той момент законодавства.
Щодо клопотання відповідача (вх. № 9049 від 15.04.2026), про зменшення штрафних санкцій на 99 % від заявлених до стягнення.
Згідно до приписів частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Як зазначалося вище, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст.549 ЦК України).
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.
Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про їх стягнення. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення штрафних санкцій, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено.
Подане клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач обґрунтовує з посиланням на той факт, що оскільки відповідач є підприємством-виробником (постачальником) продукції для потреб оборони країни та здійснює виготовлення і постачання продукції спеціального призначення, при цьому стягнення з відповідача заявлених позивачем штрафних санкцій може спричинити зупинку виробничої діяльності через відсутність у відповідача коштів на таке відшкодування, оскільки сплата штрафних санкцій не включається до затрат відповідача у розрахунках із кінцевими замовниками та не відшкодовуються за рахунок бюджетних коштів.
Відповідач вказує, що за період війни виробничий комплекс відповідача неодноразово зазнавав ракетних уражень, вчинених військовими формуваннями російської федерації. В результаті таких уражень мали місце руйнування виробничих будівель та обладнання, що значно ускладнило здійснення відповідачем своєї діяльності, а всі вільні грошові кошти відповідача спрямовуються на відновлення уражених виробничих будівель та обладнання, здійснення релокації до інших вільних приміщень відповідача, їх облаштування та введення в експлуатацію.
Відтак, відповідач вважає, що війна з російською федерацією, воєнний стан в Україні та виконання відповідачем своєї виробничої діяльності виключно на потреби забезпечення обороноздатності України є цілком достатніми обставинами, за яких штрафи і санкції можуть бути зменшені судом.
Відповідно до приписів статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В даному випадку відповідач зазначаючи про існування вищенаведених обставин (які він вважає такими, що можуть бути підставами для зменшення судом штрафних санкцій) жодним чином не довів їх існування. Зокрема, відповідачем не було надано суду жодного доказу того, що воєнний стан дійсно негативно впливає на діяльність підприємства відповідача; що відповідач є підприємством-виробником (постачальником) продукції для потреб оборони країни та здійснює виготовлення і постачання продукції спеціального призначення; що виробничий комплекс відповідача неодноразово зазнавав ракетних уражень, вчинених військовими формуваннями російської федерації; що відповідач перебуває в скрутному матеріальному становищі; що всі вільні грошові кошти відповідача спрямовуються на відновлення уражених виробничих будівель та обладнання, здійснення релокації до інших вільних приміщень відповідача, їх облаштування та введення в експлуатацію.
Судом першої інстанції було враховано, що відповідач протягом тривалого часу, а саме понад півтора два роки не виконує взяті на себе грошові зобов`язання за договором, що свідчить про системний характер порушення та недобросовісність у виконанні договірних обов`язків. При цьому допускаючи такі порушення відповідач тривалий час порушує права та інтереси позивача, які полягають в отриманні грошових коштів за поставлений відповідачу товар.
Крім того, згідно з даним рішенням більше ніж 50% від нарахованої позивачем пені не підлягає стягненню в зв`язку з існуючими на час нарахування законодавчими обмеженнями. Зазначене ж вже об`єктивно призвело до зменшення загального розміру фінансового навантаження на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення пені на 99 %.
Щодо твердження апелянта про передчасність звернення позивача з даним позовом, оскільки надані ним документи не підтверджують отримання відповідачем відповідного товару, і як наслідок, права позивача не є порушеними.
Як зазначалося вище, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Крім того, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Зазначене прямо передбачено у статті 11 Цивільного кодексу України.
Судом першої інстанції встановлено, що укладений договір між позивачем та відповідачем за своєю правовою суттю є договором поставки, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Матеріалами справи підтверджено отримання відповідачем відповідного товару. 
З огляду на наведене, у апелянта в силу приписів частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України виник обов`язок щодо оплати отриманого товару. Проте, зазначений обов`язок відповідачем не було виконано належним чином у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом свого порушеного права щодо отримання оплати за поставлений товар.
Посилання апелянта про не належне оформлення видаткових накладних спростовується матеріалами справи. Крім того, з матеріалів справи убачається, що відповідач не тільки отримував відповідний товар, а і вчиняв дії на щодо його заміни, а також здійснював часткову оплату.
За таких обставин, судова колегія відхиляє твердження апелянта про передчасність звернення позивач з відповідним позовом.
Відповідно до приписів статті 275 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. ( ст.276 ГПК України)
В даному випадку судова колегія приходить до висновку, що рішення по справі прийнято судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим, рішення по справі залишається без змін а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного науково-виробничого підприємства «Об`єднання Комунар» за вх. №1089 х/1 на рішення господарського суду Харківської області від "15" квітня 2026 р. у справі №922/147/26 – залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Харківської області від "15" квітня 2026 р. у справі №922/147/26 – залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 18.08.2026.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман 

Суддя В.В. Россолов