Справа №461/6587/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2026 року Галицький районний суд м. Львова у складі головуючої судді Павлюк О. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27/2; ідентифікаційний номер: 44559822) до ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації/проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
В С Т А Н О В И В :
Представник позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з вищевказаним позовом до Відповідача, у якому просив стягнути заборгованість за Договором № 5749777 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.08.2025 у розмірі 90590,00 грн та вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 15.08.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та Відповідачем був укладений Договір № 5749777 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі – Договір), за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 20000 грн строком на 360 днів. Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав належним чином, та надав кредит в сумі 20000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача. 31.03.2026 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» був укладений Договір факторингу № 02-31/03/2026, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до Відповідача за вказаним кредитним договором. Згідно з розрахунком заборгованості, у Відповідача утворилася заборгованість за договором у загальному розмірі 90590,00 грн., яка складається з тіла кредиту – 20000,00 грн., нарахованих процентів первісним кредитором – 43510,00 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 132 календарних днів – 25080,00 грн, комісії за надання кредиту 2000 грн. Таким чином, у зв`язку з невиконанням Відповідачем вищевказаного договору представник позивача просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 01 вересня 2026 року Галицький районний суд м. Львова відкрив провадження у справі та вирішив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Сторони у справі про судовий розгляд цього позову були повідомлені належним чином.
Клопотання від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України до суду не надходили.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку.
Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.
Розгляд справи по суті відбувся 15.09.2026. 
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку.
15.08.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Відповідачем був укладений Договір № 5749777 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.
Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
Відповідно до реквізитів Договору № 5749777 від 15.08.2025, укладеного між сторонами, Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «45548».  
На умовах, встановлених Договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Відповідно до п. 1.2. тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 20000 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 15.08.2025 по 10.08.2026. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
Згідно з п.3.1. Договору, Проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".
У пункті 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 0,95 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору  
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_2 , яку Відповідач вказав особисто під час укладання Договору.
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед Відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 20000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера- ТОВ «ПЕЙТЕК».
31.03.2026 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» був укладений Договір факторингу № 02-31/03/2026, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до Відповідача за вказаним кредитним договором.
Отже, відповідно до укладеного Договору факторингу від 31.03.2026 року № 02-31/03/2026 перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 5749777 від 15.08.2025, загальна сума заборгованості склала 75510 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту – 20000 грн., заборгованості за процентами – 43510 грн., штрафні санкції 10000 грн., комісії за надання кредиту 2000 грн.
Водночас, Позивачвважає такими, що не підлягають стягненню з Відповідача штрафні санкції у розмірі 10000 грн. 
Окрім цього, у межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 01.04.2026 по 10.08.2026 (132 календарних днів) здійснило нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 25 080,00 грн.
Таким чином, Відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором № 5749777 від 15.08.2025 загальною сумою 90 590,00 грн., яка складається з тіла кредиту – 20000 грн., нарахованих процентів первісним кредитором – 43510 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 132 календарних днів – 25 080,00 грн., комісії за надання кредиту 2000 грн  
Оскільки боржник свої зобов`язання належним чином не виконує, позивач просить стягнути із відповідача вищевказану заборгованість по Договору .
При ухваленні рішення суд керується такими правовими нормами.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та правочини.
За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст. ст. 627-629 ЦК України вказано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зі змісту ст. 638 ЦК України вбачається, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно зі ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
У статті 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У статті12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.
Як встановив суд, що 15.08.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та Відповідачем укладений Договір № 5749777 про надання коштів на умовах, який був підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «45548», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений Відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитні договори. Одноразовий ідентифікатор направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер, який вказувався ним при реєстрації на сайті.
Підписавши вищевказаний договір, паспорт споживчого кредиту, Відповідач підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що він умови Договору цілком зрозумів та прийняв їх.
Укладання договорів зі використанням електронного (цифрового) підпису відповідає приписам Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII та Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, тобто відповідачем подано через особистий електронний кабінет на веб-сайті заяву на отримання кредиту за умовами, які визначені кредитором та підтвердив погодження з такими умовами, після чого кредитор надіслав відповідачу на електронну пошту, особистий номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронному вигляду як алфавітно-цифрова послідовність), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору.
Без проходження реєстрації та отримання відповідачем одноразового ідентифікатора (який використовується як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт до особистого кабінету за допомогою паролю та логіна Договір з ним не був би укладений.
Отже, Відповідач добровільно виразив свою волю на укладання Договору, відповідно до законодавчо встановленого механізму, шляхом використання електронного цифрового підпису, отримавши у подальшому кредитні кошти на свій рахунок.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За приписами частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за Договором, здійснивши переказ коштів відповідачу на банківську картку № НОМЕР_2 , зазначену у кредитному договорі, що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК», відповідно до якого, на виконання договору № 5749777 від 15.08.2025 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 20000 грн. на платіжну карту НОМЕР_2 
Таким чином, суд вважає, що між сторонами був укладений електронний договір кредиту, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти під проценти, на умовах, вказаних в Договорі.
Водночас, відповідач свого зобов`язання за вищевказаними договорами не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.
Так, із розрахунку заборгованості за Договором, складеного первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» встановлено, що за боржником (Відповідачем) обліковується заборгованість у розмірі 75510 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту – 20000 грн., заборгованості за процентами – 43510 грн., штрафні санкції 10000 грн., комісії за надання кредиту 2000 грн. 
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість Відповідача за договором становить 90 590,00 грн., яка складається з тіла кредиту – 20000 грн., нарахованих процентів первісним кредитором – 43510 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 132 календарних днів – 25080,00 грн., комісії за надання кредиту 2000 грн. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У статті611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Доказів повернення кредитних коштів у повному обсязі матеріали справи не містять, та Відповідач протилежного не довів..
А тому, позичальник (Відповідач) свої зобов`язання належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, що призвело до виникнення заборгованості.
Також суд враховує те, що при укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи кредитний договір Відповідач усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Також він підтвердив, що отримав від позикодавця до укладення договору усю необхідну інформацію, визначену Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», повідомлений про свої права відповідно до Закону України «Про захист персональних даних», інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.
З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту по Договору в розмірі 20000 гривень слід задовольнити.
Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд виходить з такого.
У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.
Суд встановив та стверджується матеріалами справи, що Відповідач отримав та користувався кредитними коштами, однак у добровільному порядку не повернув.
Як зазначалося вище, відповідно до п 1.3. Договору строк кредитування (строк, на який надається кредит) 360 днів, тобто з 15.08.2025 по 10.08.2026.
Згідно з розрахунком заборгованості проценти за користування кредитом, нараховані первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» за період з 15.08.2025 по 31.03.2026 у розмірі 43510,00 грн.
Наведене свідчить про наявність у ТОВ «Лінеура Україна» права на нарахування процентів за процентними ставками за користування кредитом, оскільки такі нарахування відбувались в порядку, передбаченому у вищевказаному договорі та у межах строку кредитування, з умовами якого позичальник був ознайомлений.
З врахуванням наведеного, розрахунок заборгованості по процентах за Договором у розмірі 43510,00 гривень суд вважає обґрунтованим.
Даючи оцінку переходу прав вимог до позивача, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У статті514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У статті516 ЦК України визначений порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018р. у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018р. у справі № 910/11965/16.
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023р. у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021р. у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021р. у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021р. у справі № 5026/886/2012, тощо).
У цій справі відступлення прав вимоги за вищевказаним кредитним договором було здійснено шляхом укладення Договору факторингу про відступлення ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» належне йому право вимоги.
Договір факторингу підтверджує факт відступлення прав вимоги є дійсним та чинним, відомості про те, що такий оскаржувався в судовому порядку відсутні.
А тому, до Позивача, як до нового кредитора, перейшло право грошової вимоги до відповідача по заборгованості, яка виникла за Договором.
Варто зауважити, що у матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, проведений ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», відповідно до якого товариство продовжило здійснювати нарахування процентів за Договором з моменту переходу права вимоги. Зокрема, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 01.04.2026 по 10.08.2026 (132 календарних днів) здійснило нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 25080,00 грн., з розрахунку: 20000 грн * 0,95% = 190 грн*132 календарних дні.  
Такий розрахунок проведений в межах строку дії Договору, в силу п. 1.4 Договору, тобто у межах строку кредитування.
Отже, суд вважає, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі п 1.1 Договору факторингу мало право нараховувати відсотки за користування кредитом в межах дії строку Договору.
Водночас, суд вважає неправомірним нарахування та стягнення з Відповідача комісії за надання кредиту у розмірі 2000 гривень, оскільки відповідно до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом можуть включатися платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця лише у разі їх фактичного надання споживачу. Водночас умовами укладеного між сторонами договору не визначено конкретних додаткових чи супутніх послуг, за надання яких відповідач повинен сплачувати комісію. Надання кредитних коштів є безпосереднім обов`язком кредитодавця відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України та не є окремою послугою, за яку з позичальника може стягуватися додаткова плата. За таких обставин стягнення з Відповідача комісії за надання кредиту у розмірі 2000 грн є неправомірним, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити.
Таким чином, суд, перевіривши надані позивачем розрахунки встановив, що вони проведені з урахуванням строку кредитування, виходячи з розміру процентів, визначених в Договорі та дійшов до висновку, що з Відповідача підлягає до стягнення заборгованість за Договором № 5749777 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.08.2025 у сумі 88590,00 грн., яка складається зі заборгованості по тілу кредиту у сумі 20000,00 грн, заборгованості по процентах нарахованих процентів первісним кредитором – 43510,00 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 132 календарних днів – 25080,00 грн.
Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач просить стягнути понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2662,40 грн та правову допомогу в розмірі 10 000 грн.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову ? на відповідача; уразі відмовив позові ? на позивача; у разі часткового задоволення позову ? на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, суд присуджує позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2603,62 грн (з розрахунку 88590,00 грн/ 90590,00 грн х 2’662,40 грн).
Також, відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.
У положеннях статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) суду надано: договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 р., укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М., копію ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 2212749 від 26.05.2026, згідно якого адвокат Столітній М.М. надає правову допомогу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі договору №10/12-2-24 від 10.12.2024 р., Акт № 19957 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024) від 26.05.2026, відповідно до якого вартість наданих послуг становить 10000 грн.
Суд вважає, що надані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з наданою правничою допомогою адвокатом.
Суд погоджується з відповідністю зазначеного розміру вартості наданих послуг та вважає його обґрунтованим, з огляду на характер справи та правовідносин у ній, обсяг матеріалів наданих суду, зміст та обсяг поданих суду заяв та складність справи.
Оскільки, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу у цьому конкретному випадку підлягають до пропорційного розподілу, з урахуванням наведеного розміру та обсягу задоволених вимог, що становить 9779,23 грн (з розрахунку 88590,00 грн/ 90590,00 грн х 10000,00 грн). 

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд — 
В И Р І Ш И В :
1. Позов — задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації/проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27/2; ідентифікаційний номер: 44559822) заборгованість за кредитним Договором №5749777 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 15.08.2025 у загальному розмірі 88590,00 грн (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот дев`яносто гривень).
3. Стягнути з ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації/проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27/2; ідентифікаційний номер: 44559822) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2603,62 грн, та судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 9779,23 грн.
4. В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Ольга ПАВЛЮК