ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2026 м. Дніпро Справа № 908/3829/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., 
суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., 
секретар судового засідання Абадей М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та CARIJOS HOLDINGS LIMITED (КАРІДЖОС ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД) на додаткову ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.07.2026 у справі № 908/3829/25 (суддя Дроздова С.С.), повний текст додаткової ухвали складено 31.07.2026
за позовом: CARIJOS HOLDINGS LIMITED (КАРІДЖОС ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД) місцезнаходження: Strovolou, 77 STROVOLOS CENTER, Flat/Office 301 Strovolos, 2018, Nicosia, Cyprus (Строволоу, 77 СТРОВОЛОС ЦЕНТР, квартира/офіс 301 Строволос, 2018, Нікосія, Кіпр реєстраційний № HE 222021 резидентство: Кіпр)
до відповідача-1  ОСОБА_1 , м. Дніпро
до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Панда-Інвест», м. Запоріжжя
до відповідача-3 Товариства з обмеженою відповідальністю «Панамель», м. Київ до відповідача-4 ОСОБА_2 , с. Віта-Поштова, ГО «Новіта» садівницьке товариство, територіальна громада Гатненська, Фастівського району, Київської області
про скасування державної реєстрації та визначення розміру статутного капіталу, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст клопотання про стягнення судових витрат та додаткового рішення суду першої інстанції.

22.12.2025 CARIJOS HOLDINGS LIMITED (КАРІДЖОС ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД) звернулося до Господарського суду Запорізької області через підсистему «Електронний суд» з позовною заявою до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Панда-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Панамель» та ОСОБА_2 , в якій просило суд:
- скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційну дію від 21.01.2025 о 17:03:13 № 1000731070036013156 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», а саме зміну складу засновників (учасників) або зміну відомостей про засновників (учасників) юридичної особи, проведену приватним нотаріусом Сомовим І.В., щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Панда-Інвест», унаслідок якої було змінено склад учасників ТОВ «Панда-Інвест»;
- визначити розмір статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Панда-Інвест» у сумі 33 720 903,00 грн, що становить 100 % статутного капіталу, та визначити розміри часток учасників товариства у статутному капіталі, а саме: ОСОБА_1 - 12 527 316,00 грн, що становить 37,15%; CARIJOS HOLDINGS LIMITED (КАРІДЖОС ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД) - 12 527 316,00 грн, що становить 37,15 %; ТОВ «Ріоніка» - 4 383 717,00 грн, що становить 13 %; ТОВ «Енермакс-с» - 4 282 555,00 грн, що становить 12,7%.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.07.2026 позов CARIJOS HOLDINGS LIMITED (КАРІДЖОС ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД) у справі № 908/3829/25 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України.
14.07.2026 через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 подано заяву (вх. № 15287/08-08/26) про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить стягнути з CARIJOS HOLDINGS LIMITED (КАРІДЖОС ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД) на його користь витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи № 908/3829/25 у суді першої інстанції, у розмірі 95 040,00 грн.
Додатковою ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.07.2026 заяву ОСОБА_1 про відшкодування правничої допомоги у справі № 908/3829/25 – задоволено частково.
Стягнуто з CARIJOS HOLDINGS LIMITED (КАРІДЖОС ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД) на користь ОСОБА_1 35 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу – відмовлено.

2. Короткий зміст вимог апеляційних скарг та їх узагальнені доводи.

Не погоджуючись з додатковою ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 та CARIJOS HOLDINGS LIMITED (КАРІДЖОС ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД) оскаржують її в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду.
Позивач вважає незаконною та необґрунтованою оскаржувану додаткову ухвалу, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення питання про розподіл судових витрат. Зокрема, не встановлено необґрунтованості дій позивача, яка є необхідною передумовою для покладення на нього витрат відповідача у разі залишення позову без розгляду; не надано належної оцінки відсутності в заяві відомостей про конкретного адвоката, який надавав правничу допомогу, та обсягу наданих ним послуг; не обґрунтовано співмірність стягнутої суми 35 000,00 грн зі складністю справи, обсягом і характером виконаних робіт, витраченим часом та значенням справи для сторін.
Крім того, оскаржувана ухвала не містить належного мотивування щодо відхилення доводів і заперечень позивача та підстав, з яких суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У зв`язку з викладеним позивач просить скасувати додаткову ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.07.2026 у справі № 908/3829/25 повністю та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити повністю, а судові витрати за подання апеляційної скарги розподілити відповідно до ст. 129 ГПК України.
Суть незгоди ОСОБА_1 з додатковою ухвалою полягає в тому, що суд першої інстанції без належних правових та фактичних підстав зменшив заявлені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу з 95 040,00 грн до 35 000,00 грн, помилково врахувавши підписання окремих процесуальних документів самим ОСОБА_1 та залишення позову без розгляду як обставини, що обґрунтовують таке зменшення, при цьому не надавши належної оцінки фактично наданій правничій допомозі, участі адвоката у восьми судових засіданнях, підготовці процесуальних документів та відповідним доказам понесених витрат. 
У зв`язку з цим ОСОБА_1 просить задовольнити його апеляційну скаргу, скасувати додаткову ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.07.2026 у справі № 908/3829/25 в частині відмови у повному задоволенні його заяви та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з CARIJOS HOLDINGS LIMITED на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в повному заявленому розмірі 95 040,00 грн, а також стягнути з позивача судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

3. Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу та узагальнені доводи.

Позивач вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 безпідставною, оскільки заявлені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 95 040,00 грн не підтверджені належними доказами, є неспівмірними зі складністю, характером та обсягом справи, а також містять ознаки завищення витраченого часу та сумнівів щодо фактичного обсягу наданих адвокатом послуг. При цьому залишення позову без розгляду саме по собі не свідчить про необґрунтованість чи недобросовісність дій Позивача, конкретних таких дій Відповідачем не доведено, а навіть визначена судом першої інстанції сума 35 000,00 грн, на думку Позивача, є неспівмірною. 
Крім того, Позивач зазначає, що у поданих документах не визначено конкретного адвоката, який надавав правничу допомогу, та обсяг виконаної ним роботи, що не дає можливості належним чином підтвердити реальність і розмір витрат, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , задовольнити власну апеляційну скаргу, скасувати додаткову ухвалу та повністю відмовити у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідач-1 заперечує проти апеляційної скарги Позивача та вважає додаткову ухвалу суду першої інстанції законною й обґрунтованою, оскільки Позивач не спростував наведених Відповідачем-1 обставин щодо необґрунтованості своїх дій та необхідності понесення витрат на правничу допомогу, а подання заяви про залишення позову без розгляду після тривалого розгляду справи не нівелює право на компенсацію вже понесених витрат. 
Відповідач-1 також заперечує доводи щодо неналежного підтвердження особи адвоката та обсягу наданих послуг, наголошуючи, що правничу допомогу надавав конкретний адвокат – Січевлюк В.А., що підтверджується договором та ордером.
Заявлений розмір витрат, на думку Відповідача-1, є обґрунтованим, співмірним зі складністю справи, обсягом роботи та кваліфікацією адвоката, а доводи Позивача фактично повторюють його заперечення, подані суду першої інстанції, і не підтверджені належними доказами. 

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.07.2026 у справі № 908/3829/25 позов CARIJOS HOLDINGS LIMITED (КАРІДЖОС ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД) залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 226 ГПК України у зв`язку з поданням позивачем до початку розгляду справи по суті відповідної заяви. 
До закінчення розгляду справи позивачем та відповідачем-1 було заявлено про понесення судових витрат, у зв`язку з чим 14.07.2026 ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення та просив стягнути з позивача 95 040,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
На підтвердження понесення зазначених витрат відповідач-1 подав договір про надання правничої допомоги № 15-01/2026 від 15.01.2026, ордер на надання правничої допомоги та акт передачі-приймання послуг від 09.07.2026, відповідно до якого Адвокатським Бюро «Арсенал» Володимира Січевлюка» надано правничу допомогу загальним обсягом 21,12 години за погодинним тарифом 4 500,00 грн, зокрема щодо підготовки процесуальних документів та участі у судових засіданнях.
Позивач проти заявленого розміру витрат заперечив, посилаючись на відсутність підстав для їх компенсації, оскільки необґрунтованості його процесуальних дій не встановлено, звернення до суду та подання заяви про залишення позову без розгляду є реалізацією процесуальних прав, а заявлений розмір витрат не відповідає критеріям необхідності, розумності та співмірності з огляду на характер і складність спору, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи та те, що розгляд справи по суті не відбувся. 
Судом встановлено, що правовідносини між сторонами щодо розподілу судових витрат виникли у зв`язку із залишенням позову без розгляду та регулюються спеціальними положеннями ч. 5 ст. 130 ГПК України, відповідно до яких відповідач має право вимагати компенсації понесених витрат у разі встановлення необґрунтованості дій позивача, пов`язаних із розглядом справи, а також положеннями статей 123, 126, 129, 244 ГПК України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». При цьому судом підлягали встановленню як факт і розмір понесених відповідачем-1 витрат на професійну правничу допомогу, так і наявність правових підстав для їх компенсації та відповідність заявленої суми критеріям співмірності, необхідності й розумності.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткової ухвали Господарського суду Запорізької області від 27.07.2026, оцінивши доводи апеляційних скарг та матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового відшкодування відповідачу-1 витрат на професійну правничу допомогу, а також із визначеним судом їх розміром у сумі 35 000,00 грн.
Як зазначалося вище, ч. 5 ст. 130 ГПК України є спеціальною нормою, яка підлягає застосуванню у випадку залишення позову без розгляду, та пов`язує можливість компенсації відповідачу понесених ним витрат не лише з фактом їх понесення, а й з необґрунтованими діями позивача, внаслідок яких такі витрати виникли. При цьому, як наголошено Верховним Судом у постановах від 16.02.2023 у справі № 917/243/22 та від 26.03.2026 у справі № 910/14863/22, сам по собі факт залишення позову без розгляду не є достатньою підставою для покладення на позивача витрат відповідача, а суд має встановити конкретні обставини, які свідчать про необґрунтованість поведінки позивача у кожній справі окремо, відповідно до встановлених обставин перебігу спірних правовідносин.
Разом з тим висновок про необґрунтованість дій позивача у розумінні ч. 5 ст. 130 ГПК України не передбачає обов`язкового встановлення зловживання процесуальними правами, недобросовісності або протиправності таких дій. 
Як убачається з правових висновків Верховного Суду, поняття необґрунтованих дій є самостійною правовою категорією, а питання щодо їх наявності підлягає вирішенню судом з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідний підхід узгоджується також із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.12.2024 у справі № 921/357/20, згідно з якими ГПК України не встановлює вичерпного переліку критеріїв необґрунтованості дій учасника справи, а тому суд має оцінювати відповідну поведінку індивідуально, виходячи з обставин конкретної справи.
У цій справі суд першої інстанції, оцінюючи поведінку позивача у сукупності, обґрунтовано врахував, що до моменту залишення позову без розгляду справа перебувала на розгляді суду протягом тривалого часу, у межах підготовчого провадження відбулося вісім судових засідань, а позивачем заявлялися клопотання про витребування значного обсягу доказів, у тому числі реєстраційних справ, обсяг однієї з яких становив 1 225 аркушів. При цьому частину документів, необхідних для розгляду спору, відповідач-1 надав самостійно, а окремі докази були подані до суду іншими учасниками справи. У подальшому, до початку розгляду справи по суті, позивач скористався правом на подання заяви про залишення позову без розгляду.
Колегія суддів погоджується, що кожна із зазначених процесуальних дій окремо не може бути кваліфікована як необґрунтована. Водночас відповідно до ч. 5 ст. 130 ГПК України оцінці підлягає поведінка позивача у її сукупності та її фактичний вплив на виникнення витрат відповідача.
За встановлених у цій справі обставин суд першої інстанції мав достатні підстави дійти висновку, що відповідач-1 був змушений здійснювати захист своїх прав та інтересів упродовж усього підготовчого провадження, нести витрати на професійну правничу допомогу, а тому такі витрати перебувають у безпосередньому зв`язку з розглядом поданого позивачем позову.
При цьому доводи апеляційної скарги позивача про те, що саме по собі залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість його дій, колегія суддів відхиляє як такі, що не спростовують установленої судом першої інстанції сукупності обставин. 
Суд апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ситуація, за якої є неможливими оцінка та фактичне існування ознак недобросовісності, зловживання чи незаконності в діях позивача, що зумовили залишення позову без розгляду, не може нівелювати права відповідача на отримання компенсації понесених ним судових витрат, необхідність чого була породжена реалізацією своїх прав на судовий захист у рамках ініційованого позивачем судового спору. У даному випадку (залишення позову без розгляду з підстави, встановленої п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України) не є необхідними такі ознаки, як недобросовісність, зловживання чи незаконність, оскільки законодавець у такому випадку чітко визначив інший термін – «необґрунтованість», який є відмінним від наведених, а, заявляючи про залишення позову без розгляду із зазначеної підстави, позивач усвідомлює ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням ним таких процесуальних дій, в т.ч. передбачених ч. 5 ст. 130 названого Кодексу.
Подання заяви про залишення позову без розгляду є виключно свідомим волевиявленням позивача, яке відповідач не міг передбачити, і вчинення позивачем цієї дії не нівелює наслідків отримання відповідачем правової допомоги адвоката, яка потребує оплати. При цьому самим фактом звернення до суду із такою заявою позивач визнав передчасність пред`явлення позову до відповідача, а, отже, необґрунтованість вчинення ним відповідної процесуальної дії.
Суд першої інстанції не ототожнював факт подання заяви про залишення позову без розгляду з недобросовісністю позивача та не виходив виключно з факту припинення розгляду справи. Підставою для часткового відшкодування витрат стала оцінка всієї процесуальної поведінки позивача та фактичного обсягу процесуальних дій, здійснених відповідачем-1 у зв`язку з розглядом справи.
Водночас колегія суддів не погоджується з доводами відповідача-1 про безумовну необхідність стягнення повної суми заявлених витрат у розмірі 95 040,00 грн.
Відповідно до статей 123, 126, 129 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу є складовою судових витрат, а при визначенні їх розміру суд має враховувати, зокрема, складність справи, обсяг і характер наданих послуг, час, необхідний для їх надання, ціну позову та значення справи для сторони. Отже, документальне підтвердження факту укладення договору про надання правничої допомоги, визначення погодинної ставки адвоката та складання акта наданих послуг саме по собі не означає обов`язковості стягнення всієї зазначеної у такому акті суми з іншої сторони.
У цьому контексті колегія суддів враховує, що предметом судового розгляду було питання, пов`язане з корпоративними правовідносинами, однак розгляд справи по суті фактично не відбувся. Позов було залишено без розгляду до початку розгляду справи по суті, а відтак судом не здійснювалося дослідження та вирішення по суті всього комплексу спірних правовідносин, не встановлювалися обставини щодо заявлених позовних вимог та не приймалося рішення про їх задоволення чи відмову в задоволенні.
Суд першої інстанції також обґрунтовано врахував фактичний зміст та обсяг наданої правничої допомоги. Зокрема, із матеріалів справи вбачається, що окремі процесуальні документи були підписані та подані безпосередньо відповідачем-1, що об`єктивно свідчить про відсутність підстав ототожнювати весь зазначений у розрахунку час із фактичною роботою адвоката. Вказані обставини підтверджені представником відповідача-1 у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.
Сам по собі договір між клієнтом та адвокатом і акт приймання-передачі послуг, складений сторонами такого договору, не позбавляють суд права перевірити співвідношення заявлених до компенсації витрат із фактичним обсягом правничої допомоги та обставинами конкретної справи.
Посилання відповідача-1 на участь адвоката у восьми судових засіданнях також не є достатньою підставою для стягнення заявлених 95 040,00 грн у повному обсязі, оскільки сам факт участі представника у судових засіданнях має оцінюватися з урахуванням тривалості таких засідань, характеру здійснених у них процесуальних дій та того, що розгляд спору по суті не відбувся. Відповідно, кількість судових засідань не може розглядатися ізольовано від їх фактичного змісту та результату розгляду справи.
Відхиляються апеляційним судом також і доводи відповідача-1 про те, що визначена договором погодинна ставка 4 500,00 грн та зазначений в акті обсяг роботи адвоката є безумовною підставою для стягнення всієї суми витрат, адже визначення сторонами договору розміру винагороди адвоката є їхнім договірним правом та регулює внутрішні відносини між адвокатом і клієнтом. Водночас у відносинах між сторонами судового процесу підлягає вирішенню питання не про дійсність чи обґрунтованість такого договору, а про те, яка частина фактично понесених витрат є необхідною, розумною та співмірною для її компенсації за рахунок іншої сторони.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлена відповідачем-1 до відшкодування сума 95 040,00 грн не відповідає критеріям розумності та співмірності з огляду на фактичний обсяг правничої допомоги, складність справи, тривалість і характер її розгляду та те, що спір по суті судом не вирішувався.
Разом з тим визначений судом першої інстанції розмір компенсації у сумі 35 000,00 грн колегія суддів вважає достатнім та таким, що відповідає встановленим обставинам справи. 
При цьому колегія суддів відхиляє доводи позивача про неналежне підтвердження факту надання правничої допомоги через відсутність у заяві детального зазначення конкретного адвоката. Матеріалами справи підтверджується укладення договору з Адвокатським Бюро «Арсенал» Володимира Січевлюка», надання ордера на представництво інтересів відповідача-1 та зазначення у відповідних документах адвоката Січевлюка Володимира Антоновича. 
У сукупності наведені документи є достатніми для ідентифікації особи, яка здійснювала професійну правничу допомогу, а тому відповідні заперечення позивача не спростовують факту її надання.
Так само не можуть бути підставою для повної відмови у компенсації витрат доводи позивача щодо того, що окремі процесуальні документи підписувалися ним або відповідачем-1 особисто. Наведена обставина має значення для визначення обсягу та вартості фактично наданої правничої допомоги і була врахована судом першої інстанції при визначенні суми, яка підлягає компенсації, однак сама по собі не свідчить про відсутність професійної правничої допомоги як такої.
Таким чином, доводи апеляційної скарги CARIJOS HOLDINGS LIMITED не спростовують висновків про фактичне надання відповідачу-1 професійної правничої допомоги та наявність у конкретних обставинах справи підстав для часткового застосування ч. 5 ст. 130 ГПК України. 
Водночас доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 спрямовані на переоцінку встановленого судом першої інстанції обсягу та вартості правничої допомоги та не містять переконливого обґрунтування того, що визначена судом сума 35 000,00 грн є недостатньою для компенсації необхідних і розумних витрат.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином застосував положення статей 123, 126, 129, 130 та 244 ГПК України, надав оцінку доказам понесення відповідачем-1 витрат на професійну правничу допомогу та, з урахуванням усіх істотних обставин справи, обґрунтовано визначив розмір витрат, що підлягає компенсації, у сумі 35 000,00 грн.
Відтак додаткова ухвала Господарського суду Запорізької області від 27.07.2026 у справі № 908/3829/25 є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування чи зміни відсутні, у зв`язку з чим апеляційні скарги CARIJOS HOLDINGS LIMITED та ОСОБА_1 підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувана додаткова ухвала – без змін.

6. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції всебічно та повно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків суду першої інстанції. Підстав для зміни чи скасування оскаржуваної додаткової ухвали не встановлено.

Керуючись ст.ст. 129, 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та CARIJOS HOLDINGS LIMITED (КАРІДЖОС ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД) – залишити без задоволення.
Додаткову ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.07.2026 у справі № 908/3829/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.09.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов