Справа № 944/2863/26 Головуючий у 1 інстанції: Карпин І.М. 
Провадження № 33/811/1310/26 Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу правопорушниці ОСОБА_1 на постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 10 липня 2026 року,
з участю правопорушниці – ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

цією постановою  ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок в дохід держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 665,60 гривень судового збору в дохід держави.
Згідно з постановою судді,  ОСОБА_1 , 11 травня 2026 року, о 16:25 год, в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Краківець», під час прикордонного контролю на в`їзд в Україну пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина Королівства Швеції для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 17.10.2023 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В процесі прикордонного контролю встановлено, що така є громадянкою України, що підтверджується витягом з БД ДМСУ «Форма-1», де зазначено наявність паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 11.05.2018 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги ст. ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених ПКМУ від 27.01.1995 №57, чим здійснила спробу незаконного перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, тобто вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 204-1 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на те, що судом неповно з`ясовано усі обставини справи. Зазначає, що вона є громадянкою України та Королівства Швеція, де постійно проживає понад 8 років. Звертає увагу на те, що вона прибула до України виключно через нагальну потребу, а саме допомогти своєму синові, який проходить військову службу із захисту України, оформити належну йому допомогу та отримати відповідні документи. Стверджує, що саме через поспіх, її паспорт громадянина України залишився вдома, про що вона повідомила працівників прикордонної служби та готова була повернутися у Швецію, щоб повторно прибути уже з українським паспортом, на що їй повідомили, що вона може в`їхати в України за паспортом Швеції. Таким чином, апелянт вважає, що діяла добросовісно та покладалася на роз`яснення посадових осіб державного органу, що не було враховано судом. Окрім цього звертає увагу, що вона вже неодноразово перетинала кордон за паспортом громадянина Швеції, та жодного разу працівники прикордонної служби не повідомляли її, що це є порушенням законодавства.
Просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі щодо неї за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, або ж скасувати постанову та направити справу на новий розгляду до суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення правопорушниці ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, окрім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозицією ч.1 ст. 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу чи без дозволу відповідних органів влади.
Об`єктом даного адміністративного проступку є встановлений порядок управління, а також безпека особи, суспільства і держави. Об`єктивна сторона цього правопорушення виражається у спробі перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску, а також у пунктах пропуску через державний кордон України без установлених документів або дозволу відповідних органів державної влади. Під незаконним перетинанням державного кордону громадянами України, іноземними громадянами й особами без громадянства слід розуміти залишення особою території однієї держави і переміщення на територію іншої держави шляхом самовільного (без відповідного документа або відповідного дозволу) перетинання державного кордону України.
Частинами 1 та 2 статті 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. 
Частиною 3 статті 9 вказаного Закону визначено що, пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. 
Такий висновок суду підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 004330Е від 11 травня 2026 року; копією паспорта громадянина Королівства Швеції для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 17 жовтня 2023 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витягом з БД ДМСУ «Форма-1», де зазначено наявність у ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 11 травня 2018 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який дйсний до 11 травня 2028 року, та іншими матеріалами справи, яким суддя районного суду дала належну правову оцінку в своїй постанові, з чим погоджується і апеляційний суд.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обгрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки такі містять фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.
Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 004330Е від 11 травня 2026 року, складений щодо ОСОБА_1 за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства, містить у собі усі необхідні дані щодо обставин вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, та особи-порушниці. 
Крім цього, в суді апеляційної інстанції  ОСОБА_1 підтвердила що вона є громадянкою України, а також має громадянство Королівства Швеції і здійснювала перетин без паспорта громадянина України для в`їзду в Україну.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).
Таким чином, покликання апелянта про те, що постанова не в повній мірі відповідає вимогам закону, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясувала усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. 
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
При цьому, апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення накладене на правопорушницю ОСОБА_1 у виді штрафу, накладене з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушниці та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу правопорушниці ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 10 липня 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок в дохід держави – без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя   Галапац І.І.