Справа № 681/798/26
Провадження 2/681/889/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року 
Полонський районний суд Хмельницької області
 
в складі: головуючого – судді Горщара А.Г.
з участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У червні 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача 45 038,78 грн заборгованості за кредитними договорами, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн.
6 липня 2025 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №101029013, за умовами якого кредитні кошти в сумі 7 000 грн надаються ТОВ «Мілоан» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.
24 лютого 2026 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 24022026, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) Товариству за плату належні йому права вимоги, а Товариство приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед Товариством за кредитним договором № 101029013 в розмірі 19 720,78 грн., з яких: 6 805,90 грн – сума заборгованості за основним зобов`язанням; 3 288,88 грн – сума заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 626,00 грн – сума заборгованості по комісії за обслуговування кредиту; 6 000,00 грн – сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).
2 листопада 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії (Надійний) №6426213, за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 10 000 грн, на погоджених умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату від суми кредиту та комісію за надання кредиту.
18.03.2026 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством укладено Договір факторингу № 18/03/26, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) Товариству за плату належні йому права вимоги, а Товариство приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед Товариством за кредитним договором № 6426213 в розмірі 25 318,00 грн, з яких: 10 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 8 593,00 грн – сума заборгованості за відсотками; 5 000,00 грн – неустойка; 1 725,00 грн – комісія за надання кредиту.
Відповідно до ухвали судді від 11.06.2026 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи.
Відповідачу копія позовної заяви з доданими документами надіслана позивачем цінним листом 02.06.2026.
ОСОБА_1 за зареєстрованою адресою місця проживання судом надсилалась копія ухвали про відкриття провадження, конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення АТ «Укрпошта» від 11.06.2026 про відсутність адресата за вказаною адресою, однак відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України відправлення вважається врученим. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.
Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та згідно зі ст. 280 ЦПК України за згодою позивача проводить заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає про таке.
Судом встановлено, що 06.07.2025 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №101029013, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «119193», вказаний ним в договорі, зазначене підтверджується даними кредитного договору.
Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту складає 7 000 грн, строк кредиту 360 днів, дата повернення кредиту 01.07.2026.
Згідно з п.1.5. договору загальні витрати за кредитом складають 22 689,20 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 29 689,20 грн. 
Відповідно до п.п.1.5.2. комісія за обслуговування кредиту становить 11 396 грн, що нараховується за ставкою 7,40% від суми кредиту. 
Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою 3,65% річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 180,00% річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів (п.п.1.5.3, 1.5.4 Договору).
Відповідно до п.2.1 договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 7 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку, що підтверджується платіжним дорученням 106194396. 
Згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення заборгованість складає 19 720,78 грн, відсотки нараховувалися у період з 06.07.2025 по 24.02.2026. Крім того, відповідачем вносилися платежі на погашення заборгованості.
Відповідно до договору факторингу №24022026 від 24.02.2026, акту прийому-передачі реєстру боржників до вказаного договору, платіжної інструкції №45 від 26.02.2026 про оплату згідно з договором факторингу №24022026 від 24.02.2026 та витягу з реєстру боржників №2 право вимоги за кредитним договором №101029013 від 06.07.2025 перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у розмірі заборгованості 19 720,78 грн, яка складається з 6 805,9 грн – заборгованості за тілом кредиту, 3 626 грн – заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості, 3 288,88 грн – заборгованості за відсотками та 6 000 грн – заборгованість за неустойкою.
Також встановлено, що 02.11.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії (надійний) №6426213, згідно з умовами якого товариство надало позичальнику кредитні кошти в сумі 10 000 грн, строком кредитування 360 днів, періодичність зі сплати процентів кожні 30 днів зі сплатою процентної ставки 0,95% (фіксована). 
Згідно з п. 2.2.8 Договору комісія за надання кредиту 17,25% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 1 725 грн).
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника 274400, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, про що свідчить розділ 11 Договору «Юридичні адреси та реквізити сторін».
Дата надання кредиту – 02.11.2025, дата повернення кредиту (останній день) 27.10.2026, денна процентна ставка/день - 0,95%, неустойка 500 грн в день, орієнтовна загальна вартість кредиту 45 925 грн.
З розрахунку заборгованості за договором про надання коштів у кредит №6426213 від 02.11.2025 вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за цим Договором складає 25 318 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 8 593 грн - заборгованість за відсотками, неустойка – 5 000 грн, та комісія за надання – 1 725 грн. Крім того, відповідач 06.12.2025 вніс платіж на погашення відсотків в розмірі 52 грн.
18.03.2026 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) укладено договір факторингу №18/03/26, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому. 
Факт оплати Товариством відступлених для нього прав вимоги підтверджується копією платіжної інструкції №23967 від 23.03.2026.
Відповідно до витягу з реєстру боржників №1 до цього Договору ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за договором №6426213 від 02.11.2025 в сумі 25 318 грн.
Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту не виконав, кредитні кошти не повернув, відсотків за користування ними та комісії не сплатив.
Вирішуючи спір, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За положеннями статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).
Судом встановлено, що кредитні договори підписані електронними підписами позичальника шляхом використання одноразових ідентифікаторів, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та вимогам до кредитних договорів. 
Як вбачається із матеріалів справи, первісні кредитори свої зобов`язання за кредитним договором виконали у повному обсязі, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Мілоан» було перераховано на картковий рахунок відповідача кошти в розмірі 10 000 грн та 7 000 грн відповідно. Відповідач своїх зобов`язань за договорами не виконав та не сплатив грошові кошти для погашення заборгованості.
Зважаючи на оформлені у встановленому порядку кредитні договори та договори факторингу позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів з боржника.
Відповідач уклав договори добровільно, з власної волі та підтвердивши, що умови договорів є йому зрозумілими.
Визначений Товариством розмір кредиту, процентів за користування ним, які позивач просить стягнути з відповідача, відповідає умовам укладених кредитних договорів №101029013 від 06.07.2025 та №6426213 від 02.11.2025.
Станом на час розгляду справи відповідач не надав жодних доказів на спростування викладених у позовній заяві обставин та сплати ним зазначеної суми заборгованості за кредитом, не скористався своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій, не подав відзиву на позовну заяву, не надав власного розрахунку заборгованості.
За наведених обставин, позовні вимоги Товариства в частині стягнення з відповідача за кредитним договором №101029013 від 06.07.2025 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 805,9 грн, за процентами в сумі 3 288,88 грн та за кредитним договором №6426213 від 02.11.2025 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн, за процентами в сумі 8 593 грн підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії, пов`язаній з наданням кредиту за договором №6426213 від 02.11.2025, в розмірі 1 725,00 грн суд зазначає про таке.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).
Відповідно до статті 18 Закону №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.
Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору.
Закон України №1734-VІІІ «Про споживче кредитування» визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.
Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.
Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зазначив, що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Пунктом 2.2.8 договору передбачено стягнення комісії за наданням кредиту, у розмірі 17,25% від суми кредиту (що у грошовому виразі становить 1 725,00 грн).
Водночас позивач не надав переліку додаткових та супутніх послуг, які надаються позичальнику у зв`язку з наданням кредиту та за які встановлена вказана комісія. Крім того, на відповідача не може бути покладено обов`язок зі сплати платежів за послуги, за отриманням яких він фактично до кредитодавця не звертався. 
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором №101029013 від 06.07.2025, то суд зазначає про таке.
Пунктом 1.5.2. Договору передбачено стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 11 396,00 грн, що нараховується за ставкою 7,40 % від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені Графіком платежів, який є додатком №1 до цього Договору.
Проте позивач не надав переліку додаткових та супутніх послуг, які надаються позичальнику у зв`язку з обслуговуванням кредиту та за які встановлена вказана комісія та на відповідача не може бути покладено обов`язок зі сплати платежів за послуги, за отриманням яких він фактично до кредитодавця не звертався. 
За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованої позивачем комісії за обслуговування кредитної заборгованості в загальній сумі 3 626 грн у зв`язку з недоведеністю таких.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за неустойкою за кредитними договорами №101029013 від 06.07.2025 в розмірі 6 000 грн та №6426213 від 02.11.2025 в сумі 5 000 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Оскільки неустойка за кредитними договорами нарахована під час дії воєнного стану то ОСОБА_1 звільняється від обов`язку її сплати на користь позивача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитними договорами: №101029013 від 06.07.2025 в розмірі 10 094,78 грн та №6426213 від 02.11.2025 в розмірі 18 593 грн, що в загальному розмірі становить 28 687,78 грн.
У силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 63,7%, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 695,95 грн.
Керуючись наведеним, ст.ст.13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273-275, 279, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість:
за договором про споживчий кредит №101029013 від 06.07.2025 в розмірі 10 094,78 грн, яка складається з 6 805,9 грн - тіло кредиту, 3 288,88 грн – відсотки; 
за договором кредитної лінії №6426213 від 02.11.2025, яка складається з 10 000 грн - тіло кредиту, 8 593 грн - відсотки, 
а всього в загальному розмірі 28 687 (двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят сім) грн 78 коп.
У решті вимог позову – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 695 (одна тисяча шістсот дев`яносто п`ять) грн 95 коп.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: вул. Лісова, 2, м. Бровари Броварського району Київської області, поштовий індекс 07400.

Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 

Суддя           А.Г. Горщар