Справа№ 522/17109/21
Провадження № 2/522/2427/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Федчишеної Т.Ю.,
за участі секретаря судового засідання – Гільтай А. В.,
представника позивача – адвоката Глазова О. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі законного представника – матері ОСОБА_7 , про визнання договорів недійсними, визнання права власності, звернення стягнення на нерухоме майно, - 
ВСТАНОВИЛА:
Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в особі законного представника – матері ОСОБА_7 , про визнання договорів недійсними, визнання права власності, звернення стягнення на нерухоме майно.
Позовна заява мотивована тим, що 05.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», та ОСОБА_8 укладено кредитний договір № 00399/FO, з додатковими угодами, відповідно до якого позичальнику надано кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 310 525, 83 доларів США на строк кредитування до 03.03.2028, зі сплатою процентів у розмірі 11,9% річних, з призначенням - для придбання квартири (275 360 доларів США) та на сплату страхових платежів (35 165, 83 доларів США). 
Виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про що 05.03.2008 між Банком і поручителями укладено договори поруки № 03801-СО, № 03802-СО та № 03803-СО відповідно. 
Також у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки від 05.03.2008, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 589, за умовами якого, з урахуванням змін, в іпотеку передано нерухоме майно, придбане за кредитні кошти, а саме квартира АДРЕСА_1 . 
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_8 умов кредитного договору, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з позичальника та поручителів заборгованості. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2014 у справі № 2/1522/9232/11 стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором № 00399/FO від 05.03.2008 з додатковою угодою № 1 від 01.10.2008 та додатковою угодою № 2 від 06.04.2010 у загальному розмірі 292 535,72 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 29.06.2011 становить 2 332 387,30 грн та 70 396,69 грн, а також судові витрати у розмірі 455 гривень з кожного. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ПАТ «Марфін Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору відмовлено.
На виконання указаного рішення Приморським районним судом м. Одеси 04.03.2014 видано виконавчий лист, який неодноразово пред`являвся до виконання.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер.
31.10.2017 Приморським ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 53817090 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із смертю боржника.
Про смерть ОСОБА_8 та відкриття спадщини банку стало відомо 29.06.2017 та 29.06.2017 банк звернувся до Другої Одеської державної нотаріальної контори з вимогою (претензією) про обов`язок спадкодавця до потенційних спадкоємців - ОСОБА_7 (дружини) та необхідність спадкоємців виконати обов`язки спадкодавця.
Листом нотаріус повідомив банку, що 01.06.2017 із заявою про відмову від спадщини звернувся ОСОБА_1 (син) та ОСОБА_7 (дружина). Свідоцтво про право на спадщину за цією спадковою справою не видано.
Станом на час звернення з цим позовом Банку також відомо про існування інших спадкоємців, які на час подання вимоги (претензії) до нотаріальної контори були неповнолітніми, а їхнім законним представником була їхня матір ОСОБА_7 . Цими спадкоємцями є: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначені особи були зареєстровані та проживали на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_8 .
З урахуванням листа-відповіді Другої Одеської державної нотаріальної контори від 12.07.2017 вих. № 885/02-14 єдиними спадкоємцями за законом, які не подали заяву про відмову від спадщини протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини є в рівних долях діти ОСОБА_8 - відповідачі у цій справі, в тому числі в особі свого законного представника ОСОБА_7 , яка обізнана про вимоги банку. Таким чином, зазначені особи прийняли у спадщину майно, що перебуває в іпотеці банку, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .
11.08.2020 Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення у справі № 522/7551/19 за позовом ПАТ «МТБ Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , законним представником яких є ОСОБА_7 , про звернення стягнення на майно передане спадкоємцям у натурі, а саме квартиру АДРЕСА_1 . 
Згідно з висновком ПП «Вітал-Профі» від 21.02.2020 вартість вказаної квартири складає 2 166 325 грн, що не покриває суму стягнутого за рішенням суду боргу.
Також Банк вважає, що зазначені особи повинні були прийняти інше майно спадкодавця, яке повинно було йому належати на час смерті, у тому числі те, яке незаконно вибуло з його власності, а саме: квартиру загальною площею 40,3 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м., яка складається з однієї кімнати за адресою: АДРЕСА_2 та квартиру загальною площею 161 кв.м., житловою площею 116,9 кв.м., яка складається з п`яти житлових кімнат за адресою: АДРЕСА_2 .
Втім, зазначені квартири 17.03.2014 були безоплатно відчужені на підставі договорів дарування (реєстрові номери 495 та 496), боржником ОСОБА_8 на користь свого сина ОСОБА_1 майже одразу після набрання законної сили рішення суду про стягнення з ОСОБА_8 суми боргу за кредитним договором та видачі судом відповідних виконавчих листів. При цьому, вся родина ОСОБА_11 продовжувала проживати за адресою: АДРЕСА_2 . 
Позивач вважає, що зазначені обставини у сукупності надають підстави стверджувати про укладення відповідних договорів дарування нерухомого майна саме з метою уникнення відповідальності за невиконання фінансових зобов`язань перед ПАТ «МТБ банк».Указані договори є фраудаторними правочинами, що надає ПАТ «МТБ Банк» право вимагати визнання їх недійсними в судовому порядку з метою повернення цього майна у власність померлого ОСОБА_8 для забезпечення його включення до спадкової маси, що зумовлює прийняття у спадщину спірних квартир спадкоємцями, які не подали заяви про відмову від спадщини.
Про вчинення зазначених правочинів та наявність на момент ухвалення рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2014 № 2/1522/9232/11 (про стягнення боргу) у власності ОСОБА_8 спірних квартир стало відомо лише 21.05.2021 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 63878832 щодо примусового виконання виконавчого листа №2/1522/9232/11. 
Згідно з висновками ТОВ «КБ «Домінанта» від 25.06.2021 ринкова вартість квартири загальною площею 40,3 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м., яка складається з однієї кімнати за адресою: АДРЕСА_2 складає 904 600 грн; вартість 908/1000 квартири загальною площею 161 кв.м., житловою площею 116,9 кв.м., яка складається з п`яти житлових кімнат за адресою: АДРЕСА_2 складає 2 725 816 грн всього 3 630 416 грн. Тобто вартість цього майна не перевищує суми боргових зобов`язань за рішенням суду, оскільки станом на 01.07.2021 курс НБУ складає 27,22 за 1 долар США. 
На підставі наведеного позивач просить: визнати недійсним договір дарування реєстровий номер 495 від 17.03.2014, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворотенко Л. І., про дарування квартири загальною площею 40,3 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м., яка складається з однієї кімнати за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 263957051101; визнати недійсним договір дарування реєстровий номер 496 від 17.03.2014, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворотенко Л. І., про дарування квартири загальною площею 161 кв.м., житловою площею 116,9 кв.м., яка складається з п`яти житлових кімнат за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 263842951101; визнати за ОСОБА_8 право власності на квартиру загальною площею 40,3 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м., яка складається з однієї кімнати за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 263957051101; визнати за ОСОБА_8 право власності на квартиру загальною площею 161 кв.м., житловою площею 116,9 кв.м., яка складається з п`яти житлових кімнат за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 263842951101; звернути стягнення на спадкове майно спадкоємців боржника ОСОБА_8 , а саме: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь акціонерного товариства «МТБ Банк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 00399/FO від 05.03.2008 з додатковою угодою № 1 від 01.10.2008 та додатковою угодою № 2 від 06.04.2010 у загальному розмірі 292 535,72 доларів США, та 70 396,69 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 251 193,04 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 41 342,68 доларів США; заборгованість по несплаті штрафу - 12 253,43 грн, заборгованість за пенею за несплату основного боргу - 17 793,82 грн, заборгованість за пенею за несплату процентів - 40 349,44 грн, а також судові витрати у розмірі 455 гривень відповідно до часток у спадковому майні кожного з спадкоємців, а саме на квартиру загальною площею 40,3 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м., яка складається з однієї кімнати за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 263957051101 та на квартиру загальною площею 161 кв.м., житловою площею 116,9 кв.м., яка складається з п`яти житлових кімнат за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 263842951101.
Ухвалами судді Приморського районного суду м. Одеси Кузнецової В. В. від 07 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру загальною площею 40,3 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м., яка складається з однієї кімнати за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 263957051101 та на квартиру загальною площею 161 кв.м., житловою площею 116,9 кв.м., яка складається з п`яти житлових кімнат за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 263842951101.
На підставі розпорядження щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу справи № 570/21 від 18.11.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Федчишену Т. Ю.
У відзиві законний представник неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , від імені якої діє адвокат Доніна Л. А., у задоволенні позову просила відмовити. Зазначила, що рішеннями суду, які набрали законної сили встановлені обставини, які не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи, а саме рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2017 у справі №522/5239/17 за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про припинення поруки; рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2019 у справі №522/24685/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановлено, що заборгованість боржника ОСОБА_8 в розмірі 2 402 783,99 гривні ПАТ «Марфін Банк» погашена у повному обсязі і зобов`язання боржника перед банком припинилося.
Так, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2017 у справі №522/5239/17 встановлено, що у результаті придбання ПАТ «Марфін Банк» предмета іпотеки в порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку»за початковою ціною 2 599 477,00 грн шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна в розмірі 2 402 783,99 грн, рішення суду виконано. Відповідно, заборгованість боржника ОСОБА_8 в розмірі 2 402 783,99 грн ПАТ «Марфін Банк» погашена у повному обсязі і зобов`язання боржника перед банком припинилося. 
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 09.04.2019 у справі №522/ 24685/16-ц зокрема встановлено, що твердження про виконання рішення суду ОСОБА_8 підтверджується матеріалами виконавчого провадження та, зокрема, протоколом №1 про придбання предмету іпотеки в порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку»,згідно з яким покупцем 5-ти кімнатної квартири під номером АДРЕСА_1 став ПАТ «Марфін банк». Відповідачі - діти померлого  ОСОБА_8 , як спадкоємці першої черги за законом, успадкували згідно зі ст. 1218 ЦК України кошти, що належали спадкодавцеві від ПАТ «Марфін Банк» на момент відкриття спадщини - залишок від реалізації предмета іпотеки в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку», який складає 196 693,10 грн. У зв`язку з цим вважає вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими.
Зазначила, що банк скористався своїм правом та придбав предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна, що підтверджується заявою іпотекодержателя №448 від 02.03.2015 про придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна,та Протоколом №61 про придбання предмету іпотеки в порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку», що підписаний покупцем ПАТ «Марфін Банк» через представника за довіреністю і організатором торгів.
У результаті придбання ПАТ «Марфін Банк» предмета іпотеки в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку»за початковою ціною 2 599 477,00 грн шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна в розмірі 2 402 783,99 грн рішення суду виконано, відповідно, припинилися солідарні зобов`язанні інших боржників.
У відповіді на відзив позивач вважає твердження, наведені у відзиві на позовну заяву помилковими, зазначає, що при вирішенні цивільної справи № 522/5239/17, на рішення в якій посилаються відповідачі, не було враховано відсутність доказів дійсного набуття права власності на спірну квартиру на підставі ст. 49 Закону України «Про іпотеку», а також позицію Великої палати Верховного суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц щодо порядку стягнення заборгованості за валютними кредитами. При цьому справа № 522/5239/17 розглядалась саме за позовом ОСОБА_7 до ПАТ «МТБ Банк» про припинення поруки з підстави пропуску шестимісячного строку на звернення з вимогою до поручителя. Тобто, в зазначеній справі не брали участь інші сторони та доказувались інші обставини, оскільки ОСОБА_7 не є стороною у даній справі № 522/17109/21, а предмет доказування не виповідає нібито встановленим обставинам. Таким чином вважає, що рішення у справі № 522/5239/17 не має преюдиційного значення. 
Крі того, відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час складання протоколу № 61) протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.
Втім, акт про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів не видавались,оскільки після підписання протоколу № 61 про придбання предмету іпотеки в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку» у ПАТ «Марфін Банк» (ПАТ «МТБ Банк») виник спір щодо необхідності сплачувати різницю вартості спірного майна 2 599 477,00 грн та розміру боргових зобов`язань боржника ОСОБА_8 , сума яких, на думку державної виконавчої служби, складала 2 402 783,00 грн. Тобто, різниця складала 196 694 грн.
З цього приводу ПАТ «Марфін Банк» зверталося із заявою від 26.11.2015 до начальника Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції з обґрунтуванням необхідності врахування, що сума стягнення за виконавчим листом Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2014 № 2/1522/9232/11 складає не 2 402 783,00 грн, а значно більше, адже у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Відповідна заява банку не була задоволена. При цьому ПАТ «Марфін Банк», не погоджуючись із розміром заборгованості, яка підлягала стягненню на думку державної виконавчої служби, також відмовився сплачувати вищезгадану різницю, що стало підставою для невидачі акта про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. 19.04.2017 державним виконавцем Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області було винесено постанову по виконавчому провадженню № 42735443 про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно із якою електронні торги, які проводились 14.02.2015 визнані такими, що не відбулись на підставі відмови переможця від підписання протоколу. Стягувач відмовився залишити за собою майно не реалізоване під час виконання рішення.Після цього зазначений виконавчий лист щодо стягнення заборгованості неодноразово подавався до органів виконавчої служби на виконання.
ПАТ «МТБ Банк» не є та не був власником іпотечного майна, за рахунок якого, згідно із позицією відповідачів було погашено заборгованість за виконавчим документом. Таким чином, ПАТ «МТБ Банк» не набував право власності у зв`язку із придбанням ПАТ «Марфін Банк» (ПАТ «МТБ Банк») предмету іпотеки в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку», а отже вважає, що заборгованість за відповідним рішенням суду погашена не була ані частково, ані повністю.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
У судовому засіданні представник позивача – адвокат Глазов О. О позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлялися належним чином.
Заслухавши пояснення представника позивача - адвоката Глазова О. О.,дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
05.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого, є Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» та ОСОБА_8 , укладено кредитний договір № 00399/FO, з наступними додатковими угодами до нього, відповідно до якого Відкрите акціонерне товариство «Морський транспортний банк» надало ОСОБА_8  кредит у вигляді непоновлюваної лінії у сумі 310 525,83 дол.США, на строк користування з 05.03.2008 по 03.03.2028, із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 11,9 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів в терміни, розмірі та на умовах, що встановлені цим договором з додатками №№ 1,2, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним - 03.03.2028.
Кредит отримано на наступні цілі: придбання квартири в сумі 275 360 доларів США, а також 35 165, 83 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, визначених договором.
Виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про що 05.03.2008 між Банком і поручителями укладено договори поруки № 03801-СО, № 03802-СО та № 03803-СО відповідно.
Також у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» та ОСОБА_8 05.03.2008 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т. Є. зареєстрований в реєстрі за № 589, з урахуванням договору про внесення змін до іпотечного договору від 01.10.2008 за реєстровим номером 2229, предметом іпотеки за яким є квартира АДРЕСА_3 вулиці Князівській у місті Одесі.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2014 року у справі № 2/1522/9232/11, задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором № 00399/FО від 05.03.2008 з додатковою угодою № 1 від 01.10.2008 та додатковою угодою № 2 від 06.04.2010 у загальному розмірі 292 535 дол. США 72 центи, що в еквіваленті по курсу НБУ (7,973000 грн за 1 дол. США) станом на 29.06.2011 становить 2 332 387,30 грн, та 70 396,69 грн 69 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 251 193,04 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2 002 762,11 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 41 342,68 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 329 625,19 грн; заборгованість по несплаті штрафу - 12 253,43 грн, заборгованість за пенею за несплату основного боргу - 17 793,82 грн, заборгованість за пенею за несплату процентів - 40 349,44 грн. Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на користь публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» судові витрати у розмірі 455 гривень з кожного. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору відмовлено.
На виконання вказаного судового рішення Приморським районним судом м. Одеси 04.03.2014 видано виконавчий лист, який неодноразово пред`являвся до примусового виконання.
ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 01.12.2016 Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.
31.10.2017 старшим державним виконавцем Першого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Яциною О. С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 53817090 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із смертю боржника.
Відповідно до виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрації, особовий рахунок на кв. АДРЕСА_4 відкритий на ОСОБА_8 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ). На даній площі проживають та зареєстровані 7 осіб: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8 – дружина, сини: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 .
11.07.2017 до Другої Одеської державної нотаріальної контори надійшла вимога (претензія) Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» від 06.07.2017 № 921 про обов`язок спадкодавця  ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За життя ОСОБА_8 склав заповіт від 11.12.2001, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л. І., відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та взагалі все, що йому буде належати на день смерті та на що він за законом матиме право, заповів своїй дружині ОСОБА_7 . 
Листом Другої Одеської державної нотаріальної контори від 12.07.2017 № 885/02-14 на адресу ПАТ «Марфін Банк» повідомлено, що в провадженні нотаріальної контори знаходиться спадкова справа за № 220/2017 до майна  ОСОБА_8 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_7 . Повідомлено, що претензія Банку до спадкоємців ОСОБА_8 була зареєстрована в Журналі реєстрації вхідних документів за № 953/02-14. Також зазначено, що 01.06.2017 із заявою про відмову від спадщини звернувся ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 (син спадкодавця) та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8 (дружина спадкодавця). Свідоцтва про право на спадщину за цією спадковою справою не видано.
Як слідує з листа Другої Одеської державної нотаріальної контори від 28.08.2018 № 1052/02-14 із заявами про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулися ОСОБА_7 (дружина спадкодавця) та ОСОБА_1 (син спадкодавця), які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . На момент смерті  ОСОБА_8 разом з ним були зареєстровані його діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 ОСОБА_4 , які фактично прийняли спадщину. Також з вимогою кредитора звернувся ПАТ «Марфін Банк».
За життя, а саме 17.03.2014  ОСОБА_8 безоплатно відчужено на користь сина ОСОБА_1 за договорами дарування належне йому нерухоме майно, а саме:
- квартиру АДРЕСА_5 та яка складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 12,6 кв.м., та підсобних приміщень загальною площею всієї квартири 40,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 263957051101), що підтверджується договором дарування квартири від 17.03.2014, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л. І. та зареєстрованим в реєстрі за № 495;
- 908/1000 часток квартири АДРЕСА_5 , та яка складається, в цілому з п`яти житлових кімнат, загальною житловою площею 116,9 кв.м. та підсобних приміщень загальною площею всієї квартири 161,0 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 263842951101), що підтверджується договором дарування частки квартири від 17.03.2014, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л. І. та зареєстрований в реєстрі за № 496, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.05.2021 № 256167802.
Відповідно до звітів з незалежної оцінки ТОВ «КБ «Домінанта» від 25.06.2021 ринкова вартість однокімнатної квартири загальною площею 40,3 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_2 станом на 04.06.2021 складає 904 600 грн; ринкова вартість п`ятикімнатної квартири загальною площею 161,0 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_2 станом на 04.06.2021 складає 3 002 000 грн.
Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договорів дарування, банк посилався на те, що оспорювані договори мають ознаки фраудаторності.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.
Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання з повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами щодо кредитора.
У постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 757/52379/21-ц Верховний Суд звертав увагу на те, що договором, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.
До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа). Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).
У постанові від 18 грудня 2024 року у справі № 916/379/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, таких висновків: «…у силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній. Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин».
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_8 , безоплатно відчужуючи 17.03.2014, тобто майже одразу після ухваленням судом рішення від 11.02.2014 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, належне йому на праві власності нерухоме майно на користь свого сина, був обізнаний про наявність невиконаного ним боргового зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору, укладеного 05.03.2008 з ВАТ «МТБ», правонаступником якого є позивач.
Вказане свідчить, що ОСОБА_8 як боржник, який безоплатно відчужив цінне майно на користь свого сина, знаючи про наявність невиконаних боргових зобов`язань, діяв на шкоду кредитору та вчинив оспорюваний правочин, який призвів до порушення законних майнових інтересів кредитора.
За таких обставин, наявні підстави для визнання договорів даруванням, укладених 17.03.2014 між  ОСОБА_8 та ОСОБА_1 ,недійсними, як фраудаторних.
Такі висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 30 липня 2026 року у справі № 756/18831/21, від 25 березня 2026 року у справі № 605/254/23.
Щодо позовних вимог Банку про визнання за померлим ОСОБА_8 права власності на спірні квартири у зв`язку з визнанням недійсними договорів їх дарування, суд зазначає таке.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що визнання права власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України.
Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19.
Відтак в цій частині позов задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги позивача про звернення стягнення на спадкове майно, суд зазначає таке.
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
У статтях 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (частина друга статті 1297 ЦК України).
Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики (кредиту) входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.
Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
У разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (постанова Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, постанова Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 2-2519/11).
У постанові Верховного Суду у від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц зазначено, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
До обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна (постанови Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 336/437/21, від 20 березня 2024 року у справі № 128/839/19).
Відповідно до частин першої-третьої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права, несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
У частині першій та третій статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону (статті 41 Закону України «Про іпотеку»).
У постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, зазначено що чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Судом установлено, що ПАТ «МТБ Банк» зверталося до суду з позовом про звернення стягнення на спадкове майно спадкоємців боржника ОСОБА_8 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 00399/FО від 05.03.2008, а саме на квартиру, загальною площею 175,0 кв.м., житловою площею 105,1 кв.м., що складається в цілому з п`яти жилих кімнат та підсобних приміщень, яка є предметом іпотеки, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року та постановою Верховного Суду від 28 січня 2026 року, у справі № 522/7551/19-ц позов ПАТ «МТБ Банк» задоволено. Звернуто стягнення на спадкове майно спадкоємців боржника ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , на користь АТ «МТБ Банк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 00399/FО від 05 березня 2008 року, з додатковою угодою № 1 від 01 жовтня 2008 року та додатковою угодою № 2 від 06 квітня 2010 року, у загальному розмірі 292 535,72 дол. США та 70 396, 69 грн, з яких: заборгованість за кредитом – 251 193,04 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом – 41 342,68 дол. США; заборгованість по несплаті штрафу – 12 253,43 грн, заборгованість за пенею за несплату основного боргу – 17 793,82 грн, заборгованість за пенею за несплату процентів – 40 349,44 грн, а також судові витрати у розмірі 455,00 грн відповідно до часток у спадковому майні кожного з спадкоємців, а саме на квартиру АДРЕСА_3 Князівській у м. Одесі.
Отже, позивач скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
При цьому позивачем, заявляючи вимоги про звернення у рахунок погашення заборгованості за тим же кредитним договором стягнення на квартиру, загальною площею 40,3 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м., яка складається з однієї кімнати за адресою: АДРЕСА_2 , та на квартиру загальною площею 161 кв.м., житловою площею 116,9 кв.м., яка складається з п`яти житлових кімнат за адресою: АДРЕСА_2 , не надано належних доказів, що вартість квартири, на яку вже звернуто стягнення на підставі рішення суду, є недостатньою для погашення заборгованості. 
Задоволення позовних вимог банку за таких обставин може призвести до подвійного стягнення за одним і тим самим кредитним зобов`язанням, що суперечитиме принципам пропорційності та справедливості цивільного судочинства. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.
Розподіл судових витрат по сплаті судового збору суд здійснює відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. 2-13, 76-83, 141, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, 

ВИРІШИВ:
Позов Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі законного представника – матері ОСОБА_7 , про визнання договорів недійсними, визнання права власності, звернення стягнення на нерухоме майно – задовольнити частково.
Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_7 , загальною площею 40,3 кв.м., житловою площею 12,6 кв.м., укладений 17 березня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л. І. та зареєстрований в реєстрі за № 495, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 263957051101.
Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_7 , загальною площею 161 кв.м., житловою площею 116,9 кв.м., укладений 17 березня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л. І. та зареєстрований в реєстрі за № 496, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 263842951101. 
У решті позову – відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» судовий збір у розмірі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) гривень.
Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», код ЄДРПОУ: 21650966, адреса: Одеська область, м. Чорноморськ, пр-т Миру, 28;
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;
Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі законного представника – матері ОСОБА_7 . 
Повне судове рішення складено 16.09.2026.
Суддя    Тетяна ФЕДЧИШЕНА