Справа № 345/2859/26 
Провадження № 22-ц/4808/1533/26 
Головуючий у 1 інстанції Сирко Й. Й. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доп овідач) Девляшевського В.А.,
суддів:    Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,
розглянувши у письмовому провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» на заочне рішення Калуського міськрайонного суду в складі судді Сирка Й.Й., ухвалене 03 червня 2026 року в м. Калуші Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 08 червня 2026 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
У травні 2026 року представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 10.01.2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання кредиту №1495-5814, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн на строк 365 днів з базовим періодом 28 днів з зниженою ставкою 1,00% в день, промо-ставкою 0,10% та стандартною процентною ставкою 1,00% та 0,75% в день. 06 лютого 2025 року та 07 лютого 2025 року між сторонами були укладені додаткові угоди №1 та №2 до вказаного кредитного договору, відповідно до умов яких кредитодавець зобов`язався надати позичальнику у кредит додаткові грошові кошти у розмірі 1 200,00 грн та 600,00 грн. Кредитодавець умови договору виконав та перерахував кредитні кошти на платіжну картку позичальника.
Натомість ОСОБА_1 всупереч умов кредитного договору належним чином не виконав своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, внаслідок цього утворилась заборгованість, яка станом на 27 березня 2026 року становить 27 731,16 грн, з яких: 6 176,92 грн заборгованість за кредитом; 18 154,24 грн – заборгованість за нарахованими процентами та 3 400,00 грн заборгованість за процентами річних на підставі статті 625 ЦК. 
Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просило стягнути з відповідача на свою користь зазначену вище заборгованість. 
Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 03 червня 2026 року, з урахуванням ухвали про виправлення арифметичної помилки від 08 червня 2026 року, позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1495-5814 від 10.01.2025 в розмірі 22 956,16 гривень, з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту – 5 810,10 гривень та борг за нарахованими процентами – 17 146,06 гривень. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судовий збір у розмірі 2 203,93 гривень.

Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Зазначив, що базовий період – строк протягом якого боржник бажає сплачувати саме проценти за користування кредитом (в даному випадку – 28 днів), який він сам обирає при заповненні заявки на отримання грошових коштів. А строк кредитування – строк на який видаються грошові кошти, якими він може користуватися (в даному випадку – 393 днів). Пунктом 6.12. Правил відкриття кредитної лінії передбачено, що якщо Позичальник здійснив прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування Кредитом та/або комісії за видачу Кредиту та/або комісії за видачу додаткових грошових коштів у Кредит та/або суми Кредиту у визначені Договором про відкриття кредитної лінії терміни, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням процентів річних, встановлених Договором про відкриття кредитної лінії, від суми заборгованості в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України. Умови нарахування процентів річних на суму заборгованості визначаються в Договорі про відкриття кредитної лінії. 
Після закінчення строку кредитування, а саме після 393 днів, нарахування процентів за користування кредитом було зупинено, що також відображено в розрахунку заборгованості. Тобто Позивачем нараховувались проценти у відповідності до умов Договору, та у строк визначений Договором та Додатковими угодами.
Звертає увагу, що ОСОБА_1 правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом чотирнадцяти днів не скористався та продовжував користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах. Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Тому позивач мав законне право на нарахування процентів згідно п. 4.10. та 10.1. кредитного договору протягом строку договору, що визначені в п. 4.13. та п.2.11. Додаткових угод до Договору.
Зазначив також, що норма Закону «Про споживче кредитування», яка діяла на дату укладення договору з відповідачем, і яка передбачає звільнення від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань, не застосовується до договорів про споживчий кредит, які укладені за межами періоду, що встановлений п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», тобто з 23.01.2024 року, тому Позивач має всі підстави для нарахування та витребування з відповідача сплати неустойки та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання, в тому числі процентів, передбачених статтею 625 ЦК України якщо умовами договору передбачена сплата таких платежів.
Крім того Закон «Про споживче кредитування» безумовно передбачає право позивача як Кредитодавця на встановлення комісії за надання кредиту за кредитним договором

Правом на подання відзиву відповідач не скористався, що не перешкоджає перегляду судового рішення.

Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Ухвалюючи рішення, суд здійснив розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь товариства необхідно стягнути 17 146,06 грн боргу за нарахованими, але не сплаченими процентами. Перерахунок не включає стягнуті з відповідача суми одноразової комісії розміром 270,00 грн, в погашення яких спрямовано частину коштів із внесеного позичальником 28.02.2025 платежу в сумі 1 833,20 грн. Крім того, суд вважав, що кредитор, неправомірно нарахувавши та стягнувши відсотки згідно ст. 625 ЦК України, порушив законодавчу заборону, встановлену п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якої у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 10 січня 2025 року між сторонами за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1495-5814. Згідно умов кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачеві кредит для задоволення особистих потреб в сумі 5000,00 грн зі строком кредитування на 365 календарних днів до 09.01.2026. 
06 лютого 2025 року сторони уклали додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії №1495-5814, відповідно до умов якої кредитодавець зобов`язується надати позичальнику у кредит додаткові грошові кошти в розмірі 1200,00 грн.
07 лютого 2025 року сторони уклали додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії №1495-5814, відповідно до умов якої кредитодавець зобов`язується надати позичальнику у кредит додаткові грошові кошти в розмірі 600,00 грн. 
Відповідно до п.2.3 угоди Після надання Кредитодавцем Позичальнику у Кредит додаткових грошових коштів Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю суму грошових коштів в розмірі 6270,00 грн, яка складається з суми заборгованості за отриманим кредитом та суми додаткових грошових коштів, наданих позичальнику у кредит на підставі цієї додаткової угоди (далі – Сума Кредиту). 
Сторони домовились продовжити строк кредитування до 365 (триста шісдесяти п`яти) днів з дати укладення цієї Додаткової угоди. З урахуванням цього строк кредитування за договором становить: 393 днів, а строк дії Договору визначається у порядку, передбаченому договором. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору (п.2.11. додаткової угоди від 07.02.2025).
Відповідач, в порушення умов договору своєчасно та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув.
Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 6 800,00 гривень підтверджено договором про відкриття кредитної лінії № 1495-5814 від 10 січня 2025 року, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором A5259, додатковою угодою від 06 лютого 2025 року, підписану одноразовим ідентифікатором A5503, додатковою угодою від 07 лютого 2025 року, підписану одноразовим ідентифікатором A8354, квитанцією АТ КБ «Приват Банк» про перерахування 10.01.2025 відповідачу 5 000,00 грн, довідкою про перерахування суми кредиту від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LigPay на підставі договору № 1495-5814 від 10 січня 2025 року в загальній сумі 6800,00 грн, розрахунком заборгованості.
Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За таких обставин суд вважає, що 10 січня 2025 року між сторонами було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1495-5814, який підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами статей 6, 627 ЦК України та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надало відповідачу грошові кошти у розмірі 6800,00 грн, що підтверджується матеріалами справи. 
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Пунктом 4.10 кредитного договору передбачено, що Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною Стандартною процентною ставкою: - 1.00% (одна ціла, нуль сотих процентів) за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати укладення цього Договору. В цей період можливе використання Позичальником права користування Кредитом за Промо-ставкою та/або Зниженою та/або Пільговою процентною ставкою. - 0.75% (нуль цілих, сімдесят п`ять сотих процентів) за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше).
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, у відповідача існує заборгованість в розмірі 27 731,16 грн, з яких 6176,92 грн заборгованість за кредитом, та 18 154,24 грн –заборгованість за нарахованими процентами та 3400,00 грн заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК. З розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідачем на погашення заборгованості сплачено в загальному 2 473,20 грн. 
Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розрахунком заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого у ОСОБА_1 наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 810,10 грн та за простроченими процентами в розмірі 17 146,06 грн. При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що зазначений розрахунок не включає протиправно нараховану відповідачу одноразову комісію в розмірі 270,00 грн, у погашення якої первісним кредитором було спрямовано частину внесеного позичальником 28.02.2025 платежу в сумі 1 833,20 грн.
У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що "якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з доводами Товариства щодо правомірності нарахування ОСОБА_1 сум одноразової комісії як плати за надання додаткових кредитних коштів, оскільки відповідні умови Додаткових угод до кредитного договору щодо обов`язку її сплати є нікчемними з огляду на положення частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Так, у кредитному договорі, який укладений між сторонами, не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. 
Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору, тому положення додаткових угод щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію є нікчемними.
У пункті 8.2. договору передбачено, що у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання зі сплати процентів за користування Кредитом та/або комісії за видачу Кредиту (якщо умови цього Договору передбачають сплату комісії за видачу Кредиту) та/або комісії за видачу у Кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього Договору передбачають сплату комісії за видачу у Кредит додаткових грошових коштів) та/або суми Кредиту у визначені цим Договором терміни, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 73000 (сімдесяти трьох тисяч) процентів річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України. Проценти річних нараховуються за кожен день прострочення на суму заборгованості, що включає прострочені проценти за користування Кредитом та/або суму простроченої комісії за видачу Кредиту (якщо умови цього Договору передбачають сплату комісії за видачу Кредиту), та/або комісії за видачу у Кредит додаткових грошових коштів (якщо умови додаткової угоди до цього Договору передбачають сплату комісії за видачу у Кредит додаткових грошових коштів) та/або суму неповернутого Кредиту, та не нараховуються на раніше нараховані проценти на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому проценти річних нараховуються на суму заборгованості за кожен день прострочення у сумі, що не перевищує 1 (один) відсоток від неповернутої Позичальником суми Кредиту. Кредитодавець не нараховує проценти річних відповідно до цього пункту Договору на суму заборгованості, яка є меншою ніж 100 (сто) гривень 00 копійок.
Разом з тим, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України позичальник у період дії воєнного стану звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, у зв`язку з чим будь-які нарахування за вказаною статтею підлягають повному виключенню з розрахунку заборгованості.
Пункт 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» виключено на підставі Закону «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22 листопада 2023 року.
Також, згідно з Законом України «Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» 2120-IX від 15 березня 2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пункт 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На час розгляду справи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є чинними.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.
Основним актом цивільного законодавства є ЦК України (частина 2 статті 4 ЦК України).
Отже, частина 2 статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі №5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі №6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Відмовляючи у стягненні процентів на підставі ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції виходив із положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки нарахування процентів на підставі ст. 625 ЦК України здійснено за період з 04.04.2025 по 29.05.2025, тобто під час дії воєнного стану, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, та звільнення відповідача від обов`язку сплати заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України.
Відтак, заявлений кредитором розрахунок заборгованості є завищеним на суму безпідставно нарахованих процентів річних. За умови їх невключення до складу заборгованості розмір боргу підлягав би визначенню виходячи з фактично існуючої заборгованості за основною сумою кредиту та передбаченими договором процентами за користування кредитом.
Доводи скаржника про те, що змінами, внесеними Законом № 3498-IX до Закону України «Про споживче кредитування» скасовано заборону на нарахування штрафних санкцій під час дії воєнного стану, не спростовують висновків суду, оскільки положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є нормою прямої дії, мають імперативний характер та підлягають застосуванню незалежно від умов договору.
Крім цього, Закон України «Про споживче кредитування» не скасовує та не змінює дії зазначеної норми ЦК України, а тому не може тлумачитись як такий, що дозволяє нарахування штрафних санкцій, у тому числі штрафу, за невиконання грошового зобов`язання.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є законним та обґрунтованим.
Обставини, на які посилається представник скаржника в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та не потребують повторної оцінки апеляційним судом, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Отже, висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду, фактично зводяться до переоцінки доказів, а також власного тлумачення правових норм.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» залишити без задоволення, а заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 03 червня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий        В.А. Девляшевський
Судді:         В.М. Луганська
Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови виготовлено 04 вересня 2026 року.