Справа № 522/8849/23
Провадження №2/521/2580/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року місто Одеса 

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
головуючий суддя – Плавич І.В.,
секретар судового засідання – Положенцева Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитними договорами в розмірі 83394,50 грн. та судові витрати.
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.08.2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість:
-за кредитним договором №3131016525/689278 в розмірі 22137,50 грн., з яких: 5500грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16637,50 грн. - сума заборгованості за відсотками;
-за кредитним договором №3131016525/450901 в розмірі 24057 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18057 грн. - сума заборгованості за відсотками;
-за кредитним договором №20493-08/2021 в розмірі 37200 грн., з яких: 12000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25200 грн. - сума заборгованості за відсотками, а всього 83394 (вісімдесят три тисячі триста дев`яноста чотири ) грн. 50 коп. та судовий збір в сумі 2684 грн.
Не погоджуючи з рішенням суду, представник відповідача – адвокат Усенко А.В. подав заяву про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08.08.2023 року, в якій просить рішення скасувати, в задоволені позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відмовити.
Заява обґрунтована тим, що відповідач не отримував повісток про виклик в судове засідання, оскільки судові повістки надсилалися на адресу реєстрації відповідача в м. Херсон а вона з 28.11.2022 року фактично проживає в м. Одеса. Також не отримувала ухвалу про відкриття провадження та саме заочне рішення. За наявними розрахунками позивача без первинних документів не можливо перевірити зазначену позивачем суму заборгованості, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі.
Позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відсутні належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують підписання відповідачем договорів про надання коштів у позику з відповідними додатками, а також отримання нею коштів згідно вказаних договорів, тобто докази існування між сторонами договірних правовідносин, отже відсутні правові підстави для стягнення коштів. 
Згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26 лютого 2025 року № 4273-IX назву Малиновського районного суду міста Одеси змінено на Хаджибейський районний суд міста Одеси.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 29.12.2025 року заяву представника відповідача – адвокатв Усенко А.В. задоволено, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08.08.2025 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про слухання справи сповіщений належним чином та своєчасно.
Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про слухання справи сповіщені належним чином та своєчасно.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 28.05.2021 року ОСОБА_1 уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» кредитний договір №3131016525/689278.
Відповідно до п.1.1 - 1.6 кредитного договору кредит надано в розмірі 5500 грн. зі сплатою відсотків з користування кредитом в розмірі 2,5% на добу строком на 30 днів, тобто до 26.06.2021 року.
У п.2.3 кредитного договору сторони передбачили, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до повного погашення заборгованості за кредитом включно.
Відповідно до п.п. 6.1 п.6 Кредитного договору, цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
19.04.2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №19042022-Є, у відповідності до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» і Боржниками.
Так, відповідно до Реєстру боржників від 19.04.2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача в сумі 22137,50 грн., з яких: 5500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16637,50 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.
31.08.2021 року ОСОБА_1 уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» кредитний договір №20493-08/2021.
Згідно з умовами Кредитних договорів Позичальник зобов`язується повернути Кредити, сплатити проценти за користування Кредитами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договорами.
Відповідач належним чином зобов`язання по поверненню коштів не виконує.
Відповідно до п.1.1 - 1.7 кредитного договору кредит надано в розмірі 12000 грн. зі сплатою відсотків з користування кредитом в розмірі 1,75 % на добу строком на 30 днів, тобто до 29.09.2021 року.
У п.2.5 кредитного договору сторони передбачили, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до повного погашення заборгованості за кредитом включно.
Відповідно до п.п. 6.1 п.6 Кредитного договору, цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
21.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №21092022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «ФК «Інвеструм» і Боржниками.
Так, відповідно до Реєстру боржників від 21.09.2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача в сумі 37200грн., з яких: 12000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25200 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.
Крім того, 25.07.2021 року ОСОБА_1 уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» кредитний договір №3131016525/450901.
Відповідно до п.1.1 - 1.6 кредитного договору кредит надано в розмірі 6000 грн. зі сплатою відсотків з користування кредитом в розмірі 2,45 % на добу строком на 30 днів, тобто до 23.08.2021 року.
У п.2.3 кредитного договору сторони передбачили, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до повного погашення заборгованості за кредитом включно.
Відповідно до п.п. 6.1 п.6 Кредитного договору, цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
19.04.2022 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ«ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №19042022-Г, у відповідності до умов якого, ТОВ «ГОУФІНГОУ» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ГОУФІНГОУ» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «ГОУФІНГОУ» і Боржниками.
Так, відповідно до Реєстру боржників від 19.04.2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача в сумі 24057 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18057 грн. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За ст. 525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підписодноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 даного Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використанняелектронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібноелектронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст. ст.1077,1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитним договорам, ОСОБА_1 прийняла умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак остання в порушення умов вказаних договорів не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, дійшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми заборгованості за основною сумою боргу.
Доводи відповідача про те, що кредитні договори відповідачка не підписувала, є необґрунтованими, оскільки договори підписані відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірних правочинів. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори не були б укладені. Таким чином, наявні усі підстави вважати, що при укладенні спірних договорів з ОСОБА_1 кредитодавці дотримались вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону «Про споживче кредитування» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на яких договори було укладено.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19.
Також судом не беруться до уваги доводи відповідача про те, що позивачем не доведено належними доказами перехід права вимоги за спірними кредитними договорами з огляду на таке.
Наявність у позивача документів кредитної справи ОСОБА_1 , а саме згаданих вище кредитних договорів з додатками, копії яких додані до позовної заяви, Актів прийому-передачі реєстрів боржників також підтверджують факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості.
З матеріалів справи також вбачається, що позивачем до позовної заяви додано витяги із реєстру боржників, з якими і пов`язано набуття позивачем права вимоги.
В даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначених договорів у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надала належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитними договорами, а також наявність у відповідачки грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
З огляду на викладене, суд погоджується з позовними вимогами про стягнення заборгованості за основною сумою боргу, які є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Твердження відповідачки про те, що не доведено факту отримання нею коштів відповідно до умов кредитних договорів, оскільки позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Згідноз абз.11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік тафінансовузвітність в Україні», первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік тафінансовузвітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій єпервиннідокументи. Схоже визначення первинних документів міститься й у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Мінфіну від 24.05.1995 №88.
У пункті 2.1 Положення вказано, що первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Згідно пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
На виконання вищевказаних норм закону та в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач надав суду документи щодо надання кредитів відповідачці як позичальнику, а саме: договори про надання фінансового кредиту, які містять підписи обох сторін, і в кредитних правовідносинах є первинним бухгалтерським документом. Окрім того, з матеріалів справи чітко вбачається, що позивачем до позовної заяви додано витяги з реєстру боржників, з якими і пов`язано набуття позивачем права вимоги.
Суд, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази щодо підтвердження прав вимоги позивача за кредитними договорами, доходить висновку, що доводи відповідача про відсутність належних доказів щодо прав вимоги до позивача за вищевказаними договорами є безпідставними.
Суд також погоджується з доводами позивача про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами, однак зазначає, що вони заявлені поза межами строку кредитування з огляду на таке.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.
Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Згідно з умов Договору позики № 3131016525/689278 від 28.05.2021 року (п. 1.3) за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної скавки фіксована. Кредит надається строком 30 днів, тобто до 26.06.2021 року.
Пунктом .4.3. кредитного договору № 3131016525/689278 від 28.05.2021 року, передбачено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку (ах) до цього договору, проценти передбачені в п. 1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитним коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору.
Враховуючи, що позивачем не повернуто кредит у встановлений договором строк (30 днів), то позивач мав нараховувати проценти до 26.08.2021 року (до 90 календарних днів).
Тобто заборгованість за процентами за кредитним договором №3131016525/689278 від 28.05.2021 року складає 12375,00 грн. (5500,00 *90*2,5%).
Тобто, кредитодавець мав право нараховувати щомісячні платежі до визначеного умовами договору строку кредиту, а саме до 26.08.2021.
Натомість, позивачем нараховувалися проценти поза межами строку кредитування.
Отже, заборгованість за процентами за Договором позики №3131016525/689278 від 28.05.2021 року складає 12375,00 грн. (5500,00 *90*2,5%).
Щодо кредитного договору №3131016525/450901 від 25.07.2021 року, то у відповідності до п. 1.2, 1.3 кредит надається строком на 30 днів, тобто до 23.08.2021 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 894,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,45 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована.
Пунктом .4.3. кредитного договору №3131016525/450901 від 25.07.2021 року, передбачено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку (ах) до цього договору, проценти передбачені в п. 1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитним коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення.
Враховуючи, що позивачем не повернуто кредит у встановлений договором строк (30 днів), то позивач мав нараховувати проценти до 23.11.2021 року (до 90 календарних днів з першого дня прострочення, а саме з 23.08.2021 року).
Тобто заборгованість за процентами за кредитним договором № 3131016525/450901 від 25.07.2021 року складає 13230,00 грн. (6000,00 грн. *90*2,45%).
Крім того, за умовами укладеного з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» кредитного договору № 20493-08/2021 від 31.08.2021 року, відповідачці надано кредит у розмірі 12000 грн. строком на 30 днів, тобто до 29.09.2021 року (п.1.2 Договору).
За користування кредитом Клієнт сплачує товариству 638,75 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,75 % на добу. 
У разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 цього Договору та/або в Додатку (ах) до цього Договору, проценти, передбачені в п. 1.3 цього Договору продовжують нараховуватися за кожень день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору (п. 4.3 Договору).
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в межах визначеного п. 4.3 Договору строку, який складає 90 днів, у сумі 18900,00 грн. (12000 грн. х 157,5 % (90 днів х 1,75)).
Тобто заборгованість за процентами за кредитним договором №20493-08/2021 від 31.08.2021 року складає 18900,00 грн. (12000 грн. х 157,5 % (90 днів х 1,75)).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача;у разі відмови в позові - на позивача;у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 2174,04 грн.

На підставі ст.ст. 525,526,530,549,611,624,629,1048-1050,1054 ЦК України, керуючись ст. ст. ст.81,141,259,263-265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості:
За кредитним договором №3131016525/689278 в розмірі 17875,00 грн., з яких:
-5500,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу;
-12375,00 грн. – сума заборгованості за відсотками.

За кредитним договором №3131016525/450901 в розмірі 19230,00 грн., з яких:
-6000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу;
-13230,00 грн. – сума заборгованості за відсотками.

За кредитним договором №20493-08/2021 в розмірі 30900,00 грн., з яких:
- 12000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 18900,00 грн. – сума заборгованості за відсотками.

Всього сума заборгованості за кредитними договорами становить 68002,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплачений судовий збір в розмірі 2174,04 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч.5 п.4 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30).
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Суддя:       І.В. Плавич