14.09.2026 Провадження по справі № 2/940/842/26 
Справа № 940/1282/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

14 вересня 2026 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді Косович Т.П.
при секретарі Козуб І.С.
з участю адвоката Безуглої І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт його постійного проживання разом з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день відкриття спадщини в м. Тетіїв Білоцерківського району Київської області.
Свої вимоги мотивує тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його брата ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивач претендує на зазначену спадщину як спадкоємець за законом та вважає, що спадщину прийняв фактично, так як до дня смерті брата вони проживали разом однією сім`єю за однією адресою в АДРЕСА_1 . Звернувшись до нотаріуса з метою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки документально факт прийняття спадщини підтвердити неможливо, так як на день смерті брата позивач був зареєстрований в АДРЕСА_2 , в зв`язку з чим останній не може реалізувати своїх спадкових прав. 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Безугла І.С. позовні вимоги підтримали. Позивач суду пояснив, що вони з братами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 весь час проживали разом в АДРЕСА_1 та є співвласниками даного житлового будинку, разом платили за комунальні послуги. Брати померли, він є єдиними спадкоємцем після їх смерті та вважає, що спадщину прийняв фактично.
Представник відповідачаТетіївської міської ради в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав відзив на позовну заяву, в якому позовних вимог не визнає, посилаючись на те, що доказів факту постійного проживання ОСОБА_1 разом з братом до дня смерті матеріали справи не містять. 
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду пояснили, що є сусідами сім`ї ОСОБА_7 та підтверджують те, що брати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю до дня смерті ОСОБА_2 за однією адресою в АДРЕСА_1 .
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника та свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тетіїв Білоцерківського району Київської області помер брат позивачаОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 01.04.2026 року, копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 01.04.2026 року та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України щодо народження ОСОБА_2 № 00058907953 від 09.06.2026 року. 
Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.09.1998 року).
Позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 за законом.
Проте, звернувшись до державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори Давидової С.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину житлового будинку, позивач отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність доказів фактичного прийняття спадщини, а саме проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем на момент його смерті (копія постанови № 374/02-31 від 10.06.2026 року), які позивач надати не може, оскільки брат на час смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1 , а він – в АДРЕСА_2 .
Разом з тим, факт постійного проживання позивача разом з із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день відкриття спадщини в АДРЕСА_1 підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема поясненнями позивача та поясненнями свідків  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили те, що брати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю до дня смерті ОСОБА_2 за однією адресою в АДРЕСА_1 .
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року, тощо.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
У статті 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).
За змістом частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Частина 3 статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (частина перша статті 29 ЦК України).
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Відповідно до частини другої ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини проживання підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем.
Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17.
За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому засіданні можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки в суді знайшов своє підтвердження той факт, що ОСОБА_1 постійно проживав разом з братом ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день відкриття спадщини після його смерті.
Керуючись ст.ст. 29, 1216-1223, 1261, 1268-1270 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 315, 319, 354 ЦПК України, суд 

ухвалив: 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , разом із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день відкриття спадщини в м. Тетіїв Білоцерківського району Київської області. 

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 15.09.2026 року.

Суддя: Т.П.Косович