ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/230/26 

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., розглянувши у матеріалах справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33019, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 27, код ЄДРПОУ 36598008)
до відповідача Релігійної організації "Релігійна громада Церкви християн віри Євангельської "Місто на горі" (незалежна) м. Рівне" (33000, м. Рівне, вул. Дворецька, буд. 5, кв.2, код ЄДРПОУ 42215730)
про стягнення в сумі 47312 грн. 18 коп..
Заяву представника Релігійної організації "Релігійна громада Церкви християн віри Євангельської "Місто на горі" (незалежна) м. Рівне" про ухвалення додаткового рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі по тексту Позивач, ТОВ "Рівнетеплоенерго", Товариство) звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Релігійної організації "Релігійна громада Церкви християн віри Євангельської "Місто на горі" (незалежна) м. Рівне" (далі по тексту Відповідач Релігійна організація) в якому просить стягнути з останньої основний борг у сумі 41 273 грн. 63 коп., 642,10 грн. заборгованості за абонентське обслуговування, 1427,85 грн. пені, 2725,91 грн. інфляційних втрат, 1242,69 грн. 3% річних.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 06 квітня 2026 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" у задоволенні позову. Судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції покладено на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго".
09.04.2026 через систему Електронний суд представником Релігійної організації "Релігійна громада Церкви християн віри Євангельської "Місто на горі" (незалежна) м. Рівне" подано Заяву, в якій просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" 10 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. До Заяви додано: ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12.03.2026; Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 07.04.2026; детальний опис наданих послуг правничої допомоги.
09.04.2026 року через систему Електронний суд представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" подано Заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн., мотивуючи тим, що представником відповідача не надано платіжних документів (платіжних доручень, квитанцій тощо), які підтверджують реальне здійснення оплати, що до заяви про ухвалення додаткового рішення не було долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги без належно завірених підписів та за неналежною формою для ордерів, що ставить під сумнів фактичне представництво адвокатом Удовиченко О.Ю. інтересів Відповідача. 
Представник позивача вважає, що заявлена сума у розмірі 10 000 грн є завищеною та не відповідає критеріям розумності, оскільки: справа не є складною; не потребувала значного обсягу процесуальних дій; відсутні докази значного часу, витраченого адвокатом. Заявлений розмір на відшкодування правової допомоги в розмірі 10 000,00 грн за написання одного документу (відзиву) є надмірною та необґрунтованою. Відповідач не довів фактичного понесення витрат, їх необхідності та їх розумного розміру. З огляду на викладене, заява представника відповідача є передчасною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Ухвалою суду від 14.04.2026 року Заяву представника Релігійної організації "Релігійна громада Церкви християн віри Євангельської "Місто на горі" (незалежна) м. Рівне" про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду.
Супровідним листом від 07 травня 2026 р. № 918/230/26/558/26 матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до Релігійної організації «Релігійна громада Церкви християн віри Євангельської «Місто на горі» про стягнення в сумі 47312 грн. 18 коп. направлені до Північно-західного апеляційного Господарського суду у зв`язку із апеляційним оскарженням рішення Господарського суду Рівненської області від 06 квітня 2026 року.
01.09.2026 року матеріали справи №918/230/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до Релігійної організації «Релігійна громада Церкви християн віри Євангельської «Місто на горі» про стягнення в сумі 47312 грн. 18 коп. повернуто до Господарського суду Рівненської області.
Розглянувши Заяву представника Релігійної організації «Релігійна громада Церкви християн віри Євангельської «Місто на горі» про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що Заява підлягає частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).
Згідно зі ст.15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст.16 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Згідно зі статтею 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом з тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 ГПК України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Вказана правова позиція закріплена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13.03.2025 у справі №275/150/22.
Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 ГПК України).
Також відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 ГПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, заявником на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції до справи надано: Договір про надання правничої допомоги №10 від 12.03.2026, Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 07.04.2026 року за Договором про надання правничої допомоги №10 від 12.03.2026; Детальний опис наданих послуг правничої допомоги від 09.04.2026.
Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.
Отже, в даному випадку до правовідносин підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 922/376/20.
Судом встановлено, що 12.03.2026 між Адвокатським бюро "Удовиченко Ольги Юріївни" (Адвокатське бюро) та Релігійної організації "Релігійна громада Церкви християн віри Євангельської "Місто на горі" (незалежна) м. Рівне" (Клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги №10.
За умовами договору про надання правничої допомоги в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Адвокатське бюро представляє інтереси Клієнта у Господарському суді Рівненської області у справі №918/230/26, для чого може здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси Клієнта, надавати іншу правову допомогу в обсязі і на умовах, встановлених цим Договором, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар Адвокатському бюро за надану правову допомогу і фактичні витрати Адвокатського бюро, понесені ним у зв`язку з виконанням цього Договору.
Відповідно до п. 4.1. Договору розмір гонорару та порядок його зміни, сплати, умови повернення визначаються Сторонами в Додатку до цього Договору, який є його невід`ємною частиною. Додатки до цього Договору, що стосуються гонорару, є конфіденційною інформацією та розголошенню не підлягають.
Фактичні витрати та їх розмір, пов`язані з наданням правничої допомоги, передбаченої цим Договором, визначаються за взаємним погодженням Сторін та оплачуються безпосередньо Клієнтом (п. 5.1 Договору).
Пунктом 7.1. Договору встановлено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, про що після повного виконання зобов`язань Сторонами складається Звіт, якщо хоча б одна із сторін наполягає на цьому.
Згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг №1 за Договором про надання правничої допомоги №10 від 12.03.2026 Адвокатське бюро "Удовиченко Ольги Юріївни" (далі - Адвокатське бюро), з однієї сторони, та Релігійної організації "Релігійна громада Церкви християн віри Євангельської "Місто на горі" (незалежна) м. Рівне", з іншої сторони, які разом іменуються Сторони, а кожен окремо – Сторона, склали даний Акт приймання-передачі наданих послуг (далі - Акт) до Договору про надання правничої допомоги №10 від 12.03.2026 про наступне:
1. Сторони підтверджують, що Адвокатське бюро надало Клієнту послуги, а саме: здійснено представництво інтересів Клієнта у Господарському суді Рівненської області у справі №918/230/26.
2. Клієнт підтверджує, що послуги надані в повному обсязі і належної якості.
3. Вартість послуг, вказаних в п. 1 Акту становить 10000, 00 грн.
Відповідно до Детального опису наданих послуг правничої допомоги від 09.04.2026 згідно Договору про надання професійної правничої допомоги №10 від 12.03.2026 у справі №918/230/26 опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом для надання правової допомоги складається із: супровід Клієнта у Господарському суді Рівненської області у справі №918/230/26, що включає в себе: ознайомлення з позовною заявою та додатками, правовий аналіз, підготовка та подання відзиву на позов.
Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах: фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. Так, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п.28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п.19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.08.2019 у справі №908/1654/18, від 12.09.2019 у справі №910/9784/18 та від 19.11.2019 у справі №5023/5587/12).
У постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 ( на яку, зокрема посилається представник відповідача у запереченнях проти заяви позивача) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України.
У постанові від 20.11.2020 Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №910/13071/19 звернуто увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу "pacta sunt servanda" та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.
Отже, у даній справі вартість професійних правових послуг, що надаються замовнику встановлена сторонами договору та становить 10 000,00 грн..
Судом встановлено, що ТОВ "Рівнетеплоенерго" подано заперечення, в яких позивач просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення від 09.04.2026 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн..
Мотивуючи заперечення, позивач звертає увагу на те, що представником відповідача не надано платіжних документів (платіжних доручень, квитанцій тощо), які підтверджують реальне здійснення оплати. До заяви про ухвалення додаткового рішення не було долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги без належно завірених підписів та за неналежною формою для ордерів, що ставить під сумнів фактичне представництво адвокатом Удовиченко О.Ю. інтересів Відповідача. Заявлена сума у розмірі 10 000 грн є завищеною та не відповідає критеріям розумності, оскільки: справа не є складною; не потребувала значного обсягу процесуальних дій; відсутні докази значного часу, витраченого адвокатом. Вважає, що заявлений розмір на відшкодування правової допомоги в розмірі 10 000,00 грн за написання одного документу (відзиву) є надмірною та необґрунтованою. Відповідач не довів фактичного понесення витрат, їх необхідності та їх розумного розміру. З огляду на викладене, заява представника відповідача є передчасною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо відсутності ордера представника відповідача, оскільки згідно з ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
У контексті наведеного суд звертається до постанови об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.01.2025 у справі № 761/5870/24, у якій Верховний Суд зазначив: "… адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. У цивільному судочинстві повноваження адвоката як представника можуть підтверджуватися довіреністю або ордером, які видаються на підставі договору відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Ордер видається адвокатом (адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням) у письмовій (електронній) формі та повинен містити підпис адвоката (електронний підпис). Тобто ордер по суті є заявою самого адвоката про наявність у нього повноважень на представництво інтересів іншої особи на підставі укладеного з нею договору про надання правничої допомоги.
48. Відсутність у частині четвертій статті 62 ЦПК України вказівки на договір про надання правничої допомоги зовсім не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який згідно з частиною першою і змістом частини третьої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" у системному зв`язку одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.
49. За відсутності відомостей, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю визнане у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, припинення (зупинення) права на заняття адвокатською діяльністю, у суду немає підстав ставити під сумнів статус представника учасника справи як адвоката".
Отже, Верховний Суд у наведеній постанові виснував, що договір про надання правничої допомоги та чинне свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю є належним підтвердженням повноважень адвоката на представництво інтересів учасника справи в суді навіть за відсутності належним чином оформленого ордера.
Вказаний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.04.2025 у справі № 916/1092/24.
Суд звертає увагу, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 23.02.2021 у справі №922/2503/20.
Суд зазначає, що матеріали справи містять відзив Релігійної організації "Релігійна громада Церкви християн віри Євангельської "Місто на горі" (незалежна) м. Рівне" на позов.
Так, відповідно до пунктів 69-73 постанови КГС ВС від 18.05.2022 у справі №910/4268/21 суд, вирішуючи питання, чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу співмірним, повинен враховувати, чи змінювалась позиція сторін під час розгляду справи, в тому числі у судах першої та апеляційної інстанції, чи є аргументи, наведені в різних процесуальних документах, що подавались сторонами під час розгляду справи судом апеляційної та касаційної інстанцій, аналогічними аргументам, викладеним в позовній заяві та інших процесуальних документах, що подавались під час розгляду справи в суді першої інстанції тощо.
Подібна позиція наведена в постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та додатковій постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №925/1546/20, де зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру витрат на правничу допомогу за підготовку відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що правова позиція, викладена у відзиві на апеляційну скаргу не відрізняється від правової позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву. Тобто фактично позиція та доводи відповідача під час усього розгляду справи були незмінними, натомість коригувалась лише структура документа.
Суд враховує, що правова позиція представника Релігійної організації "Релігійна громада Церкви християн віри Євангельської "Місто на горі" (незалежна) м. Рівне" була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору у суді першої інстанції, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, а тому підготовка відзиву на позов не потребувала аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних витрат часу та зусиль, і в тому числі аналізу судової практики.
Також суд зазначає, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Як вбачається із наданих доказів на підтвердження понесених на професійну правову допомогу, в останніх достатньо деталізовано обсяг наданих послуг для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду зауважила у справі №922/1964/21, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.
За таких обставин суд вважає, що заявлені до стягнення витрати в сумі 10000,00 грн не відповідають вказаним вище критеріям, оскільки не мають характеру необхідних, є неспівмірними з виконаною адвокатом роботою, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника відповідача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, а їх відшкодування матиме надмірний характер.
З огляду на ступінь складності справи, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений ним час на надання таких послуг, суд вважає, що розмір заявлених відповідачем витрат на правову (правничу) допомогу, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні з виконаною роботою у суді, отже їх розмір є необґрунтованими у зазначеному вище розмірі.
Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, а також проаналізувавши подані відповідачем докази стосовно розміру понесених витрат на правову допомогу в суді першої інстанції, вартість наданих послуг на правову допомогу з урахуванням складності цієї справи та обсягу наданих послуг, суд дійшов висновку про покладення на позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, у розмірі 5 000,00 грн, який відповідає критеріям розумності та пропорційності.
Таким чином заява представника Релігійної організації "Релігійна громада Церкви християн віри Євангельської "Місто на горі" (незалежна) м. Рівне" про ухвалення додаткового рішення у справі №918/230/26 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -
УХВАЛИВ:

1. Заяву представника Релігійної організації "Релігійна громада Церкви християн віри Євангельської "Місто на горі" (незалежна) м. Рівне" задоволити частково.
2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33019, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 27, код ЄДРПОУ 36598008) на користь Релігійної організації "Релігійна громада Церкви християн віри Євангельської "Місто на горі" (незалежна) м. Рівне" (33000, м. Рівне, вул. Дворецька, буд. 5, кв.2, код ЄДРПОУ 42215730) 5000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
3. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.