ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2026 року 
м. Харків
справа № 946/2443/25
провадження № 22-ц/818/2245/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря: Риндіч О.Б.,
сторони справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2025 року ухвалене у складі судді Латки І.П.,-
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2025 року ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 94261902000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 30 грудня 2017 року у розмірі 525493,29 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 25.01.2022 ОСОБА_1 уклав з Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» договір кредиту шляхом підписання договору - анкети про відкриття та комплексного розрахунково - касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 94261902000, на підставі якого банк надав відповідачу кредит шляхом встановлення ліміту овердрафту на Картковому рахунку Клієнта. Позичальник, в порушення умов Договору, свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим, АТ «УКРСИББАНК» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» на підставі договору факторингу № 273 від 26.06.2024 право вимоги до відповідача за вищевказаним Договором. Загальна сума заборгованості відповідача у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу № 273 від 26.06.2024 складає 525493,29 грн, з яких: заборгованість за основним боргом – 253825,41 грн, заборгованість за відсотками – 271667,88 грн. У зв`язку з невиконанням умов договору позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу, в якій позивач вимагав протягом 30 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов Договору та погасити заборгованість в розмірі 525493,29 грн. Однак, дана вимога у визначені позивачем строки не виконана, заборгованість за договором не погашена, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушених прав та законних інтересів.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» заборгованість за Договором № 94261902000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 30 грудня 2017 року у розмірі 525493,29 грн та судовий збір у розмірі 6305,92 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено факт укладення 30.12.2017 року між відповідачем ОСОБА_1 та АТ «Укрсиббанк» кредитного договору № 94261902000а фактичне отримання та користування відповідачем кредитними коштами, неналежного виконання позичальником зобов`язання та наявної заборгованості, що підлягає стягненню у заявленому позивачем розмірі. 
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно встановив обставини у справі та дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт отримання відповідачем коштів у заявленому в позовній заяві розміру. Зазначає що відповідно до п.3.1 кредитного договору узгоджено що сума кредиту становить 11999,00 грн. Оскільки позивачем не надано первинних банківських документів на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, підстави для задоволення позову у заявленому позивачем розмірі відсутні. Крім того апелянт також наголошує що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту переходу до ТОВ "ФК "Суперіум" права вимоги від АТ «УкрСиббанк» за кредитним договором № 94261902000 від 30.12.2017 року, оскільки позивачем не було надано до суду акт приймання-передачі права вимоги.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 30 грудня 2017 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено Договір №94261902000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до п. 2.1. якого Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору та правил.
Пунктом 3.1. Договору №94261902000 узгоджено, що сума кредиту за Договором становить 11999,00 грн.
Згідно п. 3.3. Договору №94261902000 кредит надається позичальнику для особистих потреб: в сумі 11 999,00 грн - на придбання товару, що зазначений в пункті 3.14 цього Договору (далі - Товар), шляхом оплати Банком з позичкового рахунку Позичальника платіжних документів ТОВ «ГАДЖЕТ ТРЕЙДІНГ» (далі - Отримувач), код ЄДРПОУ ідентифікаційний номер за ДРФО 41739063 на рахунок Отримувача 1 №2600005429917, відкритого в ПАТ КБ Приватбанк, код банку (МФК 328704).
Розділом 4 Договору визначено особливості відкриття поточного карткового рахунку та умови надання додаткового кредиту.
Згідно з п. 4.1 Договору №94261902000 Банк відкриває Позичальнику та обслуговує на умовах Тарифного плану Револьверна Кредитна Картка «Шолпінг картка», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com й на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку (надалі - «Тарифи»), окремий картковий рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України (далі — Картковий рахунок), який використовується згідно з режимом поточного рахунку, встановленим законодавством, та обслуговується згідно цього Договору та Правил. Картковий рахунок відкривається Банком в Дату встановлення ліміту кредитування, визначену цим Договором, сторони домовились, що цей Договір містить заяву Позичальника на відкриття Карткового рахунку і подання окремої заяви не вимагається.
Відповідно до п. 4.2 Договору №94261902000 Підписанням цього Договору Позичальник засвідчує своє клопотання щодо надання Позичальнику додаткового кредиту (Кредитної картки) шляхом встановленні ліміту овердрафту (далі - ліміт кредитування) на Картковому рахунку Позичальника на наступних умовах: ліміт овердрафту – 8000 грн; строк дії ліміту кредитування – 24 місяці (з можливістю подальшої пролонгації); процентна ставка – 55% річних; комісія – до 500 грн;
Відповідно до виписки за картковими рахунками клієнта ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 до 31.03.2025, картка № НОМЕР_2 , рахунок НОМЕР_3 , станом на 26.06.2024 заборгованість за основним боргом складає 253825,41 грн., заборгованість за відсотками – 271667,88 грн.
26 червня 2024 року між АТ «УКСИББАНК» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Суперіум» (Фактор) було укладено Договір факторингу №273, відповідно до п. 2.1 якого клієнт відступає Фактору, а Фактор зобов`язується прийняти Права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах визначених цим Договором.
Пунктом 2.2. Договору факторингу передбачено, що права вимоги які Клієнт відступає Фактору за цим договором, відступається (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, що передбачені умовами Первинних договорів та зазначені в Реєстрі Боржників, що підтверджується Сторонами у паперовому вигляді.
Відповідно до п. 4.1. Договору факторингу - право власності на Права вимоги вважаються таким, що перейшли від Клієнта Фактору, та права вимагати від Боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених Прав вимог у Фактора виникає з моменту підписання Акту приймання-передачі права вимоги (Додаток 2 до цього договору).
26 червня 2024 року АТ «УКСИББАНК» та ТОВ «ФК «Суперіум» підписали Реєстр Боржників до Договору факторингу №273, за яким відбулося відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 94261902000 від на суму 525493,29 грн, з яких: заборгованість за основним боргом – 253825,41 грн., заборгованість за відсотками – 271667,88 грн.
26 червня 2025 року ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» сплатило АТ «УКСИББАНК» грошові кошти у розмірі 2095603,31 грн з призначенням платежу «оплата згідно договору факторингу № 273 від 26.06.2024. Без ПДВ», що підтверджується Платіжною інструкцією № 456 від 26.06.2024.
05 листопада 2024 року ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» засобами поштового зв`язку надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу про сплату заборгованості за договором № 94261902000 у розмірі 525493,29 грн. У цій вимозі ТОВ «ФК «СУПЕРІУМ» повідомило про відступлення йому права вимоги до боржника, повідомило реквізити, на які потрібно сплатити заборгованість.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Колегія суддів вважає доведеним позивачем перехід прав вимог до відповідача за кредитним договором № 94261902000 від 30.12.2017, що підтверджується, зокрема : копією договору факторингу № 273 від 26.06.2024; копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 273 від 26.06.2024; копією платіжної інструкції № 456 від 26.06.2024.
Оскільки відповідач не надав суду доказів на спростовування презумпції правомірності договору факторингу № 273 від 26.06.2024, доводи апеляційної скарги щодо не укладення зазначеного договору є необґрунтованими. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Уксиббанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
За змістом статті 1056-1ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.
За обставинами даної справи позичальник (відповідач ОСОБА_1 ) власноручно підписав анкету заяву на надання споживчого кредиту та договір № 94261902000 від 30.12.2017 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Оскільки що вказаний кредитний договір відповідачем підписано особисто, недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак є чинним і підлягає до виконання його сторонами. Відповідач під час укладення кредитного договору, ознайомився з його текстом та істотними умовами кредитування а саме: сумою кредиту, процентною ставкою, строком кредитування, графіком платежів та порядком погашення заборгованості, що підтверджується особистим підписом позичальника. Оскільки, кредитний договір був підписаний відповідачем без будь-яких застережень, та відповідач не факту його підписання, суд приходить до висновку, що остання погодилася з його умовами та зобов`язалася виконувати їх.
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про Національний банк України» та частинами першою, другою статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з пунктом 5.4 цього Положення, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Пунктом 5.6 вказаного Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 214/1423/15-ц (провадження № 61-8821св24).
В матеріалах справи наявні довідки про рух коштів по рахунку відповідача, що підтверджують факт отримання відповідачем коштів згідно Договору про надання споживчого кредиту № 94261902000 від 30.12.2017 та користування ними ( т. 1 а.с. 55 – 139). 
Згідно даних виписки за картковим рахунком за період з 26.08.2018 року по 26.06.2024 року вбачається що відповідачу були видані кредитні кошти шляхом встановлення на картковий рахунок кредитного ліміту який неодноразово збільшувався. Відповідача активно користувався кредитними коштами, здійснював часткове погашення заборгованості, вбачається рух грошових коштів. Загальний розмір заборгованості відповідача становить 525494,29 грн з яких заборгованість за основним боргом складає 253825,41 грн., заборгованість за відсотками – 271667,88 грн. ( т.1 а.с.55-141).
Зазначені докази є належними та допустимими, відповідачем не спростовані, тому судова колегія відхиляє доводи апелянта про недоведеність факту отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними. 
Водночас колегія суддів не може погодитись із наведеним судом розрахунком заборгованості, враховуючи наступне.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Вказаний висновок підтримано у постановах Верховного Суду у справах №296/10217/15-ц від 07 липня 2020 року, №912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, №910/18943/20 від 27 липня 2021 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Згідно з Виписками (Рух коштів по рахунку картки з лімітом) за розрахунковий період 26.08.2018-25.07.2019, рахунок НОМЕР_1 , картка № НОМЕР_4 , продукт – Револьверна Кредитна Картка «Шоппінг картка», позичальнику встановлено кредитний ліміт у розмірі 18000,00 грн, термін ліміту – до 20.08.2020 року.
Згідно з Виписками (Рух коштів по рахунку картки з лімітом) за розрахунковий період 26.07.2019-25.11.2021, рахунок НОМЕР_3 , продукт – Револьверна Кредитна Картка «Шоппінг картка», позичальнику встановлено кредитний ліміт у розмірі 36000,00 грн, термін ліміту – 20.08.2022.
Згідно з Виписками (рух коштів по рахунку картки з лімітом) за розрахунковий період 26.11.2021-25.06.2022, рахунок НОМЕР_3 , продукт – Револьверна Кредитна Картка «Шоппінг картка», позичальнику встановлено кредитний ліміт у розмірі 200000,00 грн, термін ліміту – 20.08.2022.
В той же час, згідно умов договору № 94261902000 від 30.12.2017 визначено що строк кредитування складає 24 місяці з дати встановлення ліміту з можливістю подальшої пролонгації. (п.4.2 договору)
Отже встановлюючи 26.11.2021 року новий кредитний ліміт у 200000,00 грн строк дії кредитного договору відповідно до п.4.2 був фактично продовжений на 24 місяці саме з дати встановлення кредитного ліміту, а факт користування кредитними коштами що зокрема підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з особового рахунку позичальника, підтверджує згоду відповідача із умовами кредитного договору відповідно до п.4.6 договору.
Отже строк дії кредитного ліміту мав закінчитися 25.11.2023 року.
Так відповідно до виписки про рух коштів за період з 26.10.2023 по 25.11.2023 року вбачається що станом на кінець періоду за відповідачем обліковується заборгованість за кредитним договором № 94261902000 від 30.12.2017, у загальному розмірі – 431 963,16 грн, що складається з тіла кредиту – 242894,28 грн та відсотків – 189068,88 грн (т.1 а.с. 138)
Водночас згідно наданого позивачем розрахунку, АТ «Укрсиббанк» здійснювало нарахування відсотків за даним кредитним договором до 26.06.2024 року, тобто поза межами строку дії договору, зокрема
Даних щодо пролонгації кредитного договору, погодженої сторонами, або зазначеної в кредитному договорі автоматичної пролонгації, матеріали справи не містять.
Виходячи з вищевикладеного, підстав для стягнення суми відсотків після закінчення строку дії договору, судова колегія не вбачає. 
Тому колегія суддів доходить висновку, що оскільки, станом на час закінчення строку дії договору (25.11.2023 року) заборгованість за тілом кредиту склала - 242894,28 грн та 189068,88 грн відсотки за вказаний період, тому стягненню підлягає сума заборгованості у загальному розмірі – 431 963,16 грн.
Даних про погашення заборгованості, відповідачем суду не надано.
Оскільки, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає зміні. 
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні зі зменшенням суми стягнення з 525493,29 грн до 431963,16 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за подання позову становить 6305,92 грн.,сума сплаченого судового збору відповідачем за подання апеляційної скарги становить 7567,10 грн.
Оскільки вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме (82,20%) а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а саме (17,8%) отже з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 5183,46 грн за подачу до суду позовної заяви та з ТОВ «ФК «Суперіум» належить стягнути 1346,94 грн за подачу апеляційної скарги та з урахуванням взаємозаліку (5183,46 – 1346,94) з ОСОБА_1 належить стягнути 3836,52 грн витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.
Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Яковлева Євгенія Віталійовича який діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2025 – змінити.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 94261902000 від 30.12.2017 року – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» (ЄДРПОУ 42024152) заборгованість за Договором № 94261902000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 30 грудня 2017 року у розмірі 431963 (чотириста тридцять одну тисячу дев`ятсот шістдесят три) гривні 16 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» (ЄДРПОУ 42024152) судовий збір у розмірі 3836 (три тисячі вісімсот тридцять шість) гривень 52 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий:         О.Ю. Тичкова

Судді:          О.Ю. Мальований

В.Б. Яцина