ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"17" липня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/346/24	

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.
за участю секретаря судового засідання Волкової Ю.О.

за участю представників:
від позивача: Дубчак Д.В.,
від прокуратури: Маркевич А.М.
від третьої особи позивача: Андреєв А.Є.
від третьої особи з самостійними вимогами: Тіора О.О.
від відповідача: адвокат Перебендюк К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 916/346/24
за позовом: Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, № 6, м. Київ, 03168)
за участю Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (вул. Армійська, № 18, м. Одеса, 65058)
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса (вул. Армійська, № 18, м. Одеса, 65058)
та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області (вул. Гвардійська, № 19, смт. Чорноморське, Одеський р-н, Одеська обл., 67570)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "База-стоянка "Причал" (вул. Рибацька, № 1, смт. Чорноморське, Одеський р-н, Одеська обл., 67570)
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації прав власності,
ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України (надалі – Міноборони) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "База-стоянка "Причал" (надалі - ТОВ "База-стоянка "Причал"), в якому просить суд:
зобов`язати відповідача усунути перешкоди Міноборони у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер 5122755900:02:003:0074, на якій розташований об`єкт нерухомого майна (будинок рибака), загальною площею 58,7 м2, розташований за адресою (який має адресу): Одеська область, Одеський район, смт Чорноморське, вул. Рибацька, 1/24, реєстраційний номер нерухомого майна 1827679851227, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва за рахунок відповідача та
скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ " База-стоянка "Причал" на об`єкт нерухомого майна (будинок рибака) загальною площею 58,7 м2, що розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, смт Чорноморське, вул. Рибацька, 1/24, проведену на підставі рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області № 67901775 від 06.06.2023.
Чорноморська селищна рада Одеського району Одеської області (надалі – Рада) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до ТОВ " База-стоянка "Причал", в якій також просить суд:
зобов`язати відповідача усунути перешкоди Чорноморській селищній раді у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер 5122755900:02:003:0010, на якій частково розташований об`єкт нерухомого майна (будинок рибака), площею 22 м2, за адресою: Одеська обл., Одеський р-н, смт. Чорноморське, вул. Рибацька, 1/24, реєстраційний номер нерухомого майна 1827679851227, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва за рахунок відповідача та
скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ " База-стоянка "Причал" на об`єкт нерухомого майна (будинок рибака), що розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, смт. Чорноморське, вул. Рибацька, 1/24, проведену на підставі рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області № 67901775 від 06.06.2023.
Міноборони позов обґрунтовано тим, що, на його переконання, належний відповідачу будинок рибака, розташований на земельній ділянці державної власності, яка віднесена до земель оборони та знаходиться у межах земельної ділянки площею 4,0433 га, яка на праві постійного користування перебуває у КЕВ м. Одеси, речове право якого зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства України, і ця земельна ділянка не надавалася ані відповідачу, ані попереднім власникам цього об`єкту нерухомості для його будівництва у встановленому законом порядку, а тому будинок рибака є об`єктом самочинного будівництва.
Отже перебування зазначеного об`єкту самочинного будівництва, належного відповідачеві, чинить перешкоди у користуванні Міноборони земельною ділянкою державної форми власності.
В свою чергу, Рада в якості обґрунтування поданого позову зазначає, що ТОВ "База-стоянка "Причал" порушує її право у користуванні земельною ділянкою комунальної власності, оскільки частина об`єкту нерухомого майна (Будинок рибака), площею 22 м2, що розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, смт Чорноморське, вул. Рибацька, 1/24, знаходиться на земельній ділянці Чорноморської селищної територіальної громади.

2. Аргументи учасників справи.
2.1. Аргументи позивача (Міноборони).
Як вказує позивач, відповідно до приписів Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями ЗСУ, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління. 
Позивач зазначає, що Міноборони, як центральний орган виконавчої влади, забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України (надалі – ЗСУ), зокрема, здійснює контроль за ефективним використанням державного майна, що знаходиться у сфері управління Міноборони України.
Відповідно до положень Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями ЗСУ (далі – в/ч ЗСУ), до якого зокрема, належать будинки, споруди та інше майно. Вирішення питань щодо забезпечення ЗСУ військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності") належить до компетенції Кабінету Міністрів України.
Міноборони, як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до Закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між в/ч ЗСУ, в тому числі у разі їх розформування.
Як зауважує позивач, відповідно до норм ЗК України, Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій ЗСУ, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, при цьому ці землі можуть перебувати лише в державній власності, а порядок їх використання встановлюється виключно Законом. 
Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України і які зобов`язані використовувати надані їм земельні ділянки відповідно до вимог земельного і природоохоронного законодавства та з дотриманням вимог щодо забезпечення безпеки населення у процесі проведення ними постійної діяльності, 
Також позивач вказує, що саме Держава є власником земель оборони за законом, при цьому наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом. Відповідний висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 16.09.2015 у справі № 926/1017/14 та у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 по справі №5017/2972/2012.
Відповідно до "Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах", затвердженого постановою КМУ № 1225 від 04.08.2000, облік військового майна ведеться з метою отримання даних про його наявність, втрату, нестачу, рух, вартість та якісний (технічний) стан, необхідних для організації матеріально-технічного забезпечення військових частин, встановлення належного контролю за умовами зберігання, доцільністю та ефективністю його використання (витрачання), а також з метою підготовки даних для складення облікових документів та державної статистичної звітності.
Відповідно до п. 5.15 "Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України", затвердженого наказом Міністерства оборони України № 448 від 03.07.2013, у КЕВ (КЕЧ) здійснюється кількісний облік фондів військових містечок, квартирного майна та земельних ділянок.
Відповідно до п. 42 "Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями", затвердженого наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997, землі, які виділені в користування Міністерству оборони України, забороняється займати для будівництва індивідуальних і кооперативних житлових будинків, гаражів, інших господарських будівель, а також під дачі та садово-городні ділянки.
Тобто Міноборони вказує, що воно, як центральний орган виконавчої влади, відповідно до приписів ЗК України приймає рішення стосовно земель оборони в межах прав, наданих користувачу земельної ділянки, а також має право на захист порушених прав.
Позивач із посиланням на норми ЦК України, ЗК України та висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 04.07.2018 у справі 653/1096/16-ц, зазначає, що серед способів захисту речових прав законодавство виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, а вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.
Позивач зауважує, що приписами ст. 376 ЦК України визначено, що і за яких підстав є самочинним будівництвом; що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього і якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Отже на переконання позивача, норми ст. 376 ЦК України дозволяють виділити ознаки, які визначають самочинне будівництво, а саме: об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва; створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Кожна із зазначених ознак, за ствердженням позивача, є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом, а тому під час вирішення спору, що виникає у зв`язку з будівництвом на земельній ділянці об`єкта нерухомості, перед усім має досліджуватися питання наявності дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів і документів про виділення земельної ділянки. Вказана правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 915/1376/17.
Позивач посилаючись на приписи ст. 328 ЦК України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вказує, що положення наведених правових актів встановлюють, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. 
При цьому позивач зауважує, що формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, що відповідає правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13.
Із посиланням на Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" позивач вказує, що реєстрація права власності на об`єкт самочинного будівництва за особою, яка здійснила самочинне будівництво, в силу наведених вище положень законодавства та приписів частини 2 статті 376 ЦК України, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини 4 цієї статті.
Позивач вказує, що відповідно до постанови Верховної Ради України №3943-ХІІ від 04.02.94 "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР", тимчасово, до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є державною власністю.
В свою чергу, позивач зауважує, що на виконання постанови КМУ №18 від 13.01.95 "Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" у строк до 15.01.95, Міноборони було зобов`язано прийняти до сфери управління відповідне майно з наступним повідомленням органів державної статистики, податкових і фінансових органів, отже Міноборони було уповноважене прийняти підприємства, організації та об`єкти колишнього військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР та покладено управління цим майном, зокрема, 7 мисливських господарств, 7 будинків рибалки, туристичної бази, 3 магазинів, 3 стрілецькі стендів військово-мисливського товариства Одеського військового округу. 
На підтвердження наведеного позивач посилається на висновки Верховного Суду України, зроблені у постанові від 18.11.2003р. по справі №18/235, відповідно до яких на підставі постанови Верховної Ради України №3943-ХІІ від 04.02.1994 "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" та постанови КМУ №18 від 13.01.1995 "Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" саме на Міністерство оборони України тимчасово, до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, покладено повноваження органу управління спірним майном.
Міноборони визначає, що у 1983 році на земельну ділянку, на якій розташоване військове майно Чабанської КЕЧ, перейменованої у 1991 році в Чорноморську КЕЧ (правонаступником якої є КЕВ м. Одеса) був виданий Державний акт на право постійного користування землею серії Б №031728, відповідно до якого за Чабанською КЕЧ на праві постійного користування безстроково була закріплена земельна ділянка площею 4 382,6 га в межах згідно плану землекористування, розташована на території Чорноморської селищної ради Одеського (Лиманського, Комінтернівського) району Одеської області, в межі якої входить і земельна ділянка, загальною площею 3,8 га (військове містечко "Чорноморське-3" за адресою: Одеська область, Одеський (Лиманський, Комінтернівський) район, смт. Чорноморське, вул. Рибацька, будинок 1), на якій розташовані об`єкти нерухомого військового майна Чабанського будинку рибалки.
При цьому позивач звертає увагу на те, що рішенням господарського суду Одеської області від 28.12.2009 у справі № 30/110-09-3308 було визнано недійсним рішення Чорноморської селищної ради №436-V від 18.12.2008, відповідно до якого Чорноморська селищна рада прийняла до своїх земель запасу земельні ділянки державної власності, загальною площею 96,3374 га, що знаходиться на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, при цьому судом було встановлено, що КЕВ м. Одеси є правонаступником Чорноморської КЕЧ району, яка в свою чергу, була правонаступником Чабанської КЕЧ району, а земельні ділянки державної власності, загальною площею 96,3374 га є землями оборони, їх власником є держава, право розпорядження якими, належить до повноважень Кабінету Міністрів України.
Також позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням господарського суду Одеської області від 29.07.2013 у справі № 916/1341/13, залишеним без змін постановами апеляційної та касаційної інстанції, визнано незаконним та скасовано рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області №194-VI від 28.12.2011, яким був затверджений проект землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності на території АДРЕСА_1 , Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області відповідно до якого земельна ділянка на якій знаходиться майно Чабанського будинку рибалки належить державі, віднесена до земель оборони, перебуває на обліку в КЕВ м. Одеси, а на Міністерство оборони України покладено функції управління цим державним майном. 
Позивач зауважує, що Відділом № 1 Управління надання адміністративних послуг ГУ ДЗК у Житомирській області 08.12.2022 була проведена державна реєстрація речового права за КЕВ м. Одеса (яке в подальшому перейменовано у Одеське КЕУ) на вище вказану земельну ділянку, загальною площею 4,0433 га, розташовану у смт Чорноморське Одеського району Одеської області, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031728, виданого у 1983 році на право постійного користування земельною ділянкою Чабанській КЕЧ району. 
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1800674642022 від 08.12.2022, зазначеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 5122755900:02:003:0074, вид цільового призначення земельної ділянки: 15.01 для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України.
Відповідно до Директиви МО України №Д-7/ДСК від 04.04.2023 юридичну особу КЕВ м. Одеса переформовано (перейменовано) на Одеське КЕУ, без зміни коду за ЄДРПОУ 08038284.
При цьому позивач звертає увагу на те, що майновий комплекс Чабанського будинку рибалки (військове містечко № Чорноморське-3), розташований по АДРЕСА_2 , перебуває в оперативному управлінні Одеського квартирно- експлуатаційного управління, (відповідно до Директиви Міноборони України №Д-7/ДСК від 04.04.2023 КЕВ м. Одеса переформовано (перейменовано) на Одеське КЕУ) та перебуває на його обліку.
Позивач вказує, що 31.12.2021, після того як ним було з`ясовано, що за адресою Чабанського будинку рибалки, протиправно, без присвоєння поштових адрес, за відсутності правових підстав та дозвільних документів сторонніми особами була здійснена державна реєстрація речового права на об`єкти нерухомості, він звернувся до Офісу протидії рейдерству Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення, прийняті державними реєстраторами щодо реєстрації права приватної власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані в межах земельної ділянки військового містечка №Чорноморське-3 і за наслідками розгляду якої наказом МЮУ № 366/5 від 04.02.2022 скарга була частково задоволена, зокрема, скасовано рішення державного реєстратора КП "Агенція реєстраційних послуг" № 46826800 від 13.05.2019 про реєстрацію на праві власності за Ауловою Іриною Михайлівною на будинок рибака загальною площею 58,7 м2 (реєстраційний номер 1827660751227), розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
Як зауважує, позивач, в подальшому внаслідок протиправних правочинів відповідач набув у власність вказаний об`єкт нерухомого майна, право на який було зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області № 67901775 від 06.06.2023.
Міноборони також зазначає, що земельна ділянка військового містечка №Чорноморське-3, на якій знаходиться самочинно збудований об`єкт нерухомого майна - будинок рибака, загальною площею 58,7 м2, не відводилася у користування жодній фізичній чи юридичній особі з метою здійснення на ній будь-якого будівництва, будь-яких дозволів на здійснення будівництва на земельній ділянці військового містечка №Чорноморське - 3 Міноборони не надавало, а тому на переконання позивача, даний об`єкт нерухомості є самочинним будівництвом.
Із посиланням на висновки, зроблені ОП КГС ВС у постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21, позивач вказує, що оскільки відповідач є власником об`єкта самочинного будівництва та чинить перешкоди Міноборони у реалізації повноважень власника земельної ділянки державної власності то саме за його рахунок підлягає знесенню об`єкт самочинного будівництва.
Як зазначає Міноборони, права власника земельної ділянки порушуються в результаті самого факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження.
Отже, на переконання позивача, позовна вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого майна є належним способом захисту порушеного права Міноборони як власника (користувача) земельної ділянки, а скасування державної реєстрація майна, яке підлягає знесенню, є похідною вимогою, спрямованою на усунення додаткового юридичного обмеження.
Щодо позовних вимог Чорноморської селищної ради Міноборони зазначає наступне.
Як вказує позивач, оскільки згідно висновків проведеної експертизи спірний об`єкт нерухомого майна (будинок рибака), загальною площею 58,7 м2, розташований за адресою (який має адресу): АДРЕСА_3 , фактично розташований на земельній ділянці, загальною площею складає 72 м2 та частково розташований як в межах земельної ділянки що належить Міноборони (кадастровий номер 5122755900:02:003:0074), площею 50 м2, так частково і в межах земельної ділянки, що відноситься до земель комунальної власності (кадастровий номер 5122755900:02:003:0010), площею 22 м2, тобто на території Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, то права землекористувача - Чорноморської селищної ради щодо користування земельною ділянкою за кадастровим номером 5122755900:02:003:0010 також порушуються відповідачем.
Відтак, на переконання позивача, позовні вимоги суміжного землекористувача - Чорноморської селищної ради до ТОВ "База-стоянка "Причал" безпосередньо пов`язані із позовними вимогами Міноборони до відповідача та спільний їх розгляд в одному провадженні є доцільним, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

2.2. Аргументи Прокурора. 
Як вбачається з наданих суду письмових пояснень Прокурора ним повністю підтримуються позовні вимоги Міністерства оборони України Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації прав власності, викладені ними у своїх позовних заявах.
Правове обґрунтування своєї позиції, наведене Прокурором у своїх поясненнях щодо позовів Міноборони та Ради, є тотожнім правовому обґрунтуванню, викладеному позивачем та третьою особою із самостійними вимогами у їх заявах по суті спору.

2.3. Аргумети Третьої особи (позивача) (Одеське КЕУ).
Щодо позовних вимог Міноборони Одеське КЕУ надає наступні пояснення по справі.
Відповідно до "Положення про Одеське КЕУ", затвердженого Наказом командувача Сил логістики Збройних Сил України №195 від 26.05.2023, Одеське КЕУ є державною установою, яка створена з метою організації виконання завдань з питань інженерно- інфраструктурного (квартирно-експлуатаційного) забезпечення військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України у зонах відповідальності адміністративних кордонів, зокрема, Одеської області.
Основними завданнями Одеського КЕУ є: забезпечення військових частин фондами військового містечка та земельними ділянками; утримання і експлуатація фондів військових містечок, які перебувають в користуванні військових частин та забезпечення цих фондів комунальними послуги та енергоносіями; відновлення казармено-житлового фонду, комунальних споруд та інженерних мереж; забезпечення військових частин квартирним майном; ведення обліку військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби в запас або відставку та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов; організація забезпечення військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби в запас або відставку та членів їх сімей житловими приміщеннями та виплати компенсації за належне для отримання житлові приміщення.
Із посиланням на норми Законів України "Про Збройні Сили України", "Про використання земель оборони" третя особа (позивача) зауважує, що землі військового містечка №Чорноморське - 3 (майновий комплекс Чабанського будинку рибалки, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ) відносяться до земель державної власності, а саме до земель оборони, які можуть перебувати лише в державній власності та перебуває в оперативному управлінні Одеського КЕУ на облікованій та зареєстрованій земельній ділянці загальною площею 4,0433 га, а тому не можуть передаватись у приватну власність.
Одеське КЕУ вказує, що земельна ділянка, на якій розташоване нерухоме військове майно "Чабанський будинок рибалки", знаходиться в межах земельної ділянки 4382,6 га та згідно Державного акта на право користування землею серії Б №031728, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 35 від 1983 року та виданого Чабанській квартирно-експлуатаційній частині, правонаступником якої є КЕВ м. Одеса (перейменовано в Одеське КЕУ).
Одеське КЕУ стверджує, що не отримувало та не надавало жодних дозволів на припинення права постійного користування та здійснення будівництва на земельній ділянці військового містечка №Чорноморське - 3.
Із посиланням на приписи "Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями", затвердженого наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997, Одеське КЕУ вказує, що землі, які виділені в користування Міноборони, забороняється займати для будівництва індивідуальних і кооперативних житлових будинків, гаражів, інших господарських будівель, а також під дачі та садово-городні ділянки.
Також третя особа (позивача) зауважує, що за наслідками розгляду скарги МОУ, відповідно до п. 12 наказу Міністерства юстиції України № 366/5 від 04.02.2022 рішення державного реєстратора КП "Агенція державної нерухомості" № 46826800 від 13.05.2019, на підставі якого було зареєстровано право власності ОСОБА_1 на спірний об`єкт житлової нерухомості загальною площею 58,7 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , було скасовано, а право власності - припинено.
Проте, як зазначає Одеське КЕУ після скасування арешту на майно 27.12.2022 ОСОБА_1 здійснила відчуження спірного об`єкту нерухомого майна за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 , який, в свою чергу, передав це нерухоме майно 24.05.2023 за актом приймання-передачі частки у статутному капіталі відповідачу у власність, право власності якого було зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області № 67901775 від 06.06.2023.
Як вказує Одеське КЕУ, відповідно до Акту обстеження земельної ділянки військового містечка №Чорноморське-3 від 24.11.2023, працівниками Одеського КЕУ був зафіксований факт самозахоплення відповідачем земельної ділянки військового містечка АДРЕСА_5 , на якій розташований спірний об`єкт нерухомості.
Таким чином, третя особа (позивача) вважає, що відповідач чинить перешкоди МОУ та Одеському КЕУ у користуванні земельною ділянкою військового містечка АДРЕСА_5 , а тому, з метою припинення правопорушення, відповідач зобов`язаний усунути перешкоди Міноборони та Одеському КЕУ шляхом знесення самочинно побудованого об`єкту нерухомості за власний рахунок для звільнення займаної земельної ділянки військового містечка Чорноморське-3 за адресою: АДРЕСА_2 .
Враховуючи вищезазначене, Одеське КЕУ повністю підтримує позовні вимоги Міноборони та просить їх задовольнити в повному обсязі.
Щодо позовних вимог Ради, третя особа (позивача) зазначила про те, що оскільки відповідно до наявного в матеріалах справи висновку експертів № 24-2932 від 01.05.2025 спірний об`єкт нерухомого майна (будинок рибака) частково розташований як в межах земельної ділянки, що належить Міноборони (кадастровий номер 5122755900:02:003:0074), площею 50 м2, так і в межах земельної ділянки комунальної власності (кадастровий номер 5122755900:02:003:0010), площею 22 м2, тобто на території Чорноморської селищної ради то, на переконання третьої особи (позивача), дані обставини підтверджують порушення як прав позивача у даній справі, так і Чорноморської селищної ради, оскільки самовільно побудований об`єкт, що підлягає знесенню, одночасно займає частину земельної ділянки (земель оборони) військового містечка, а також частину суміжної земельної ділянки, яка належить Чорноморській селищній раді.
Приймаючи до уваги наведене вище КЕВ м. Одеса вважає, що позови Міноборони та Чорноморської селищної ради до ТОВ "База-стоянка "Причал" є взаємопов`язаними, а їх спільний розгляд є доцільним.

2.4. Аргументи третьої особи із самостійними вимогами (Рада).
Як зазначає у позові Рада, Чорноморська селищна територіальна громада була військовим містечком з 1977 року. У липні 1988 на місці Чорноморського військового гарнізону заново побудованому населеному пункту було надано статус селища міського типу із назвою Чорноморське. 
Площа території Чорноморської селищної територіальної громади складає 4 318,40 га, з них 3 800,00 га рахуються за Міністерством оборони України та відносяться до земель оборони державної власності - на підставі Державного акту на право користування від 1983 року. 
У зв`язку з чим Чорноморська селищна рада взаємодіє з Міноборони, КЕВ м. Одеса (на даний момент Одеське КЕУ) щодо питань законності та цільового використання земельних ділянок.
Як вказує Рада, вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів, органів юстиції, керівників Міністерства оборони України, керівників КЕВ м. Одеса, Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " щодо самовільного захоплення земельних ділянок державної власності.
За ствердженням Ради, за наслідками її звернення до правоохоронних органів були відкриті кримінальні справи №12021163330000119 від 01.04.2021, №1202116200330000289 від 15.04.2021.
Також Рада зауважує, що з метою усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою військового містечка, КЕВ м. Одеса спільно з військовою прокуратурою Одеського гарнізону були заявлені до суду відповідні позови до фізичних осіб з метою усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою Чабанського будинку рибалки, шляхом знесення самочинно побудованих об`єктів нерухомого майна.
В свою чергу Рада зверталася зі скаргою до Центральної колегії Міністерства юстиції України на рішення та реєстраційні дії, проведені державними реєстраторами по захопленій земельній ділянці з метою скасування незаконної реєстрації права власності на будинки, проте наказом Міністерства юстиції України № 2614/7 від 29.07.2021 у задоволені скарги було відмовлено.
Як зазначає Чорноморська селищна рада, нею на протязі двох років були здійснені всі необхідні дії щодо запобігання самовільного захоплення та забудови вказаних земель державної власності.
Рада також зазначає, що 22.06.2023 на її адресу від керівника відповідача надійшло звернення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 9,8685 га, кадастровий номер: 5122755900:02:003:0010 для ведення статутної діяльності ТОВ "База-стоянка "Причал", що розташована на території смт. Чорноморське, на якій є право власності Товариства на нерухоме майно, проте Радою із посиланням на наказ МЮУ за № 366/5 від 04.02.2022, яким було скасовано рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 , враховуючи звернення Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Міноборони, яким воно попереджало, що у зв`язку з перебуванням земельної ділянки за вказаною вище адресою у власності Міноборони та з метою інженерного обладнання позицій щодо оборони узбережжя для відсічі збройної агресії російсько-окупаційних військ підрозділами ЗСУ в зоні діяльності оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", власникам незаконних забудов необхідно терміново звільнити самовільно зайняті земельні ділянки, а у разі невиконання даного попередження, самочинно збудовані будівлі, розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 будуть демонтовані та вивезені за межі земельної ділянки, відповідача було повідомлено про те, що за відсутності правовстановлюючих документів на землю, дозвільної документації на будівництво, декларації про ведення в експлуатацію об`єкту нерухомого майна, було повідомлено, про необхідність негайно звільнити земельну ділянку, а також проінформовано, що на даний момент правоохоронними органами відкриті кримінальні провадження за самовільним зайняттям земельних ділянок державної власності.
За ствердженням Ради, відповідач й надалі продовжував здійснювати рейдерське захоплення земельних ділянок державної власності, які у період збройної агресії російсько-окупаційних військ призначені для інженерного обладнання позицій військ підпорядкованими підрозділами ЗСУ в зоні діяльності оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". 
Як вказує Рада, рішенням сесії Чорноморської селищної ради за № 724-VII від 20.09.2019 Петренку П.А. було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду для обслуговування та забезпечення безпеки на воді маломірних суден на території Чорноморської селищної ради Лиманського (на даний момент Одеського) району Одеської області у зв`язку з невідповідністю наданих документів вимогам Земельного кодексу України, а саме: відсутність погодження основного землекористувача Міноборони про вилучення земельної ділянки.
Враховуючи вищевикладене, Чорноморська селищна рада зазначає, що нею на протязі тривалого часу вживались заходи, щодо у поінформування Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", Міністерства оборони України, Одеського квартирно-експлуатаційного управління, Міністерства юстиції України про самовільне зайняття ТОВ "База-стоянка "Причал" земельної ділянки державної власності, на якій самочинно побудований їх об`єкт нерухомого майна.
Щодо заявлених позовних вимог, як третьою особою, Чорноморська селищна рада зауважує, що в силу приписів ст. 49 ГПК України вона, як третя особи, може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору та вступити у справу до закінчення підготовчого провадження, подавши позов до відповідача, оскільки вважає, що без подання нею самостійних позовних вимог на предмет спору неможлива реалізація позовних вимог Міноборони, оскільки спірний об`єкт розташований на двох земельних ділянках одна з яких (площею 50 м2, знаходиться у користуванні Міноборони (кадастровий номер 5122755900:02:003:0074), а інша – площею 22м2 знаходиться на земельній ділянці, яка належить Чорноморській селищній територіальній громаді в особі Чорноморської селищної ради (кадастровий номер 5122755900:02:003:0010).
Свої позовні вимоги Рада обґрунтовує наступним.
Із посиланням на норми Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Рада зазначає, що Чорноморській селищній територіальній громаді належить право комунальної власності на землю та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а відповідно до приписів Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. 
Як зауважує Рада, її право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5122755900:02:003:0010 підтверджується відомостями з Державного земельного кадастру України.
Рада, з посиланням на норми ЗК України вказує, що вона належний землекористувач, вправі вимагати усунення будь-яких порушень прав на землю, зокрема, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відновлення стану земельної ділянки та відшкодування заподіяних збитків, отже самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Третя особа із самостійними вимогами вказує, що відповідно до приписів статті 391 ЦК України, вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майно земельною ділянкою, на якій розташована частина спірного об`єкту нерухомості, зареєстрованого на праві власності за відповідачем.
Також Рада зазначає, що відповідно до частини першої та другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. 
Окрім цього частиною четвертою вищевказаної статті встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Із посиланням на постанову КГС ВС від 05.02.2025 року по справі № 914/2511/23 Рада акцентує, що Верховний Суд дійшов висновку про те, що статтею 376 ЦК України імперативно, чітко і недвозначно визначено, що: 1) самочинним будівництвом вважаються житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони, зокрема, збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього; 3) якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.
При цьому Чорноморська СР зауважує, що відповідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тобто реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
Не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18, від 20.07.2022 у справі №923/196/20).
Із посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у її постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 Рада акцентує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови).
При цьому, Рада визначає, якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації.
Також Рада зазначає, що якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ) і те, що саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своєї постанові від 05.02.2025 по справі № 914/2511/23.
Рада зауважує, що за адресою: Одеська обл., Одеський р-н, смт. Чорноморське, вул. Рибацька, 1/24 нею не приймались рішення щодо надання земельних ділянок в користування або власність, що свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки, на якій розташований спірний об`єкт нерухомості.
Також Рада зазначає, що згідно з доступних баз реєстрів дозвільних документів (відомості ДАБІ) відсутні відомості про отримання дозвільних документів на будівництво та ввід в експлуатацію спірного об`єкту нерухомості, а тому оскільки відповідно до норм Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, Рада вважає, що особи, які здійснили будівництво спірного об`єкту самовільно зайняли земельну ділянку комунальної та державно форми власності.
Як вказує Чорноморська селищна рада, присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна у період з 01.07.2019 до 31.12.2020 здійснювався виключно відповідно до "Тимчасового порядку реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна", затвердженого постановою КМУ №367 від 27.03.2019 (надалі – Порядок № 367), яким визначено уповноважений орган з присвоєння адрес.
Так нормами Порядку № 367 встановлено, що рішення про присвоєння або зміну адреси об`єкта будівництва, об`єкта нерухомого майна приймає уповноважений орган містобудування та архітектури. Цією ж нормою закріплено, що уповноваженим органом з присвоєння адреси є: виконавчий орган селищної ради (якщо об`єкт розташований у межах території, на яку поширюються повноваження відповідної селищної ради).
Отже, Чорноморська СР наголошує, що нею жодного рішення щодо присвоєння адреси на вищевказаний спірний об`єкт нерухомості – будинок рибака, не приймалось, а тому державним реєстратором Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" було протиправно, за відсутності правовстановлюючих та необхідних документів, зареєстровано право власності на будинок рибака, загальною площею 58,7 м2, за адресою: АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1827679851227) за ОСОБА_1 , що привело до самовільного зайняття частиною зазначеного об`єкту, земельної ділянки комунальної власності.
Зазначене, за ствердженням Ради, стало підставою вчинення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ТОВ "База-стоянка "Причал" протиправних правочинів, внаслідок яких відповідач набув право власності на об`єкт самочинного будівництва та безпідставне користування землею комунальної власності.
Чорноморська СР також вважає, що дії відповідача можуть містити ознаки удаваного правочину, оскільки ОСОБА_2 будучи керівником ТОВ "База-стоянка "Причал" уклав низку правочинів, на підставі яких відповідач набув у власність спірний об`єкт самочинного будівництва.
Рада зазначає, що відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а процедура державної реєстрації права власності нерухомого майна регламентується "Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 (надалі – Порядок № 1127).
У пункті 41. Порядку № 1127 визначений перелік документів, якій подається для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, зокрема, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна.
Чорноморська СР зазначає, що з метою державного контролю за використанням та охороною земель державної та комунальної власності, використання земель за цільовим призначенням, а також уникнення самовільного зайняття земельної ділянки, та забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, вважає за необхідне звернутися з відповідними позовними вимогами до відповідача для захисту порушених прав, як власника земельної ділянки комунальної власності та усунення перешкод у реалізації Радою прав власника землі щодо скасування державної реєстрації права власності ТОВ "База-стоянка "Причал" на об`єкт нерухомого майна (будинок рибака) загальною площею 58,7м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , проведену на підставі рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області № 67901775 від 06.06.2023, оскільки первинна реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_3 була скасована наказом МЮУ № 366/5 від 04.02.2022 за наслідком розгляду Офісом протидії рейдерству МЮУ скарги Міністерства оборони України.

2.5. Аргументи відповідача (ТОВ "База-стоянка "Причал").
Відповідач позовні вимоги Міноборони та Чорноморської селищної ради не визнає, заперечує повністю, просить суд відмовити у їх задоволенні повністю за наведених нижче обґрунтувань. 
Як зазначає відповідач, позовні вимоги базуються на двох аргументах, які фактичним обставинам не відповідають:
По-перше, відповідач стверджує, що Міноборони не має право власності на спірну земельну ділянку, що підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області від 08.05.2012 по справі № 6/63-10-1719, яке набрало законну силу та яким відмовлено в задоволенні вимог Прокурора про визнання права власності на землю, на якій розташовані будиночки рибака, в цій частині рішення суду не оскаржувалося та є преюдиційним.
По-друге, відповідач зазначає, що право власності на будиночки рибака було скасовано наказом МЮУ від 04.02.2022 № 366/5 не на підставі рішення суду, а внаслідок Висновку Офісу протидії рейдерству МЮУ, всупереч Конституції України, діючому законодавству, рішенню Конституційного Суду України від 16.11.2022 по справі № 3-270/2019(6302/19) щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого припису статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (непорушності права власності) № 9-р(ІІ)/2022 від 16.11.2022 та усталеній судовій практиці, відповідно до якої Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.
Тобто, відповідач стверджує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (Постанови Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19, від 16 квітня 2025 року у справі № 200/5836/24 (провадження № К/990/4755/25: пункт 92 Постанови Верховного Суду від 16 квітня 2025 року у справі № 200/5836/24).
Проте, як зауважує відповідач, Міноборони та Чорноморська селищна рада в порушення положень зазначених вище постанов Верховного Суду у своїх доводах неправомірно посилаються на наказ МЮУ № 366/5 від 04.02.2022.
Отже, відповідач зазначає, що аргументація позовних вимог не відповідає дійсним обставинам, базується на праві власності стосовно земель, яке спростовано рішенням Господарського суду Одеської області від 08.05.2012 по справі № 6/63-10-1719 та державної реєстрації 08.12.2022 земельної ділянки кадастровий номер 5122755900:02:003:0074, всупереч Конституції України, діючому законодавству, рішенню Конституційного Суду України від 16.11.2022 по справі № 3-270/2019(6302/19) та сталої практиці Верховного Суду, відповідно до якої нормативно-правові акти, як закони, так і підзаконні акти не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними.
Окрім того, відповідач із посиланням на приписи статті 37 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним до 01.01.2004, та статті 104 Цивільного кодексу України, який набув чинності з 01.01.2004, вказує, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації, а тому юридична особа - Чабанська КЕЧ району, якій у 1996 році був виданий Державний акт на право постійного користування землею серії Б № 031728 від 1983 року, була припинена у зв`язку з перетворенням з переданням всього свого майна, прав та обов`язків інший юридичній особі - Чорноморській КЕЧ району, яка, у свою чергу, в 2005 році була ліквідована та правонаступником якої з цього часу по теперішній час є КЕВ м. Одеси.
Таким чином відповідач вважає, що відповідно до статті 22 Земельного кодексу України, що був чинним до 01.01.2002, статті 125 Земельного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2002, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості та отримання документу, що посвідчує зазначене право, а в силу Земельного кодексу України від 1991 року, Земельного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2002 та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються та реєструються місцевими радами.
Отже, відповідач стверджує, що Державний акт на право постійного землекористування вищезазначеною земельною ділянкою, після припинення Чабанської КЕЧ, втратив свою чинність, а Чорноморською КЕЧ району у встановленому порядку право землекористування або право власності на землю не оформлювалось, рівно, як не оформлювалось це право землекористування і КЕВ м. Одеси після ліквідації Чорноморської КЕЧ району.
Відповідач зазначає, що виконання Наказу начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України № 137 від 31.10.2000 "Про проведення інвентаризації та прийому майна товариств військових мисливців та рибалок" та Наказу начальника квартирно-експлуатаційного управління Південного оперативного командування № 86 від 12.12.2000 "Про прийняття на облік майна товариства військових мисливців та рибалок" не можна вважати обставинами, підтверджуючими право власності держави на спірне майно, оскільки зазначені накази не є правовстановлювальними документами і, на переконання відповідача, не породжують виникнення права власності на нерухоме майно.
Тобто, за ствердженням відповідача, органи Міноборони не мали і на цей час не мають належним чином оформлених документів на земельну ділянку, на якій були розташовані спірні будівлі та споруди, що підтверджено Висновками експертизи № 24-2932 від 01.05.2025.
Отже, відповідач вважає, що рішенням Господарського суду Одеської області по справі № 6/63-10-1719 від 08.05.2012 підтверджено, що доказів наявності у держави в особі Міністерства оборони України, належним чином оформлених документів на право користування земельною ділянкою не було і зараз не має.
Також відповідач звертає увагу на те, що будівництво літніх будиночків і господарських будівель (будиночків рибалок, котеджів, їдальні, туалетів, гаражу) здійснювалось протягом травня 1984 - травня 1988 року виключно господарським способом з залученням членів колективів Південної регіональної організації товариства військових мисливців та рибалок за дозволами у встановленому на той час порядку і не є самочинним будівництвом; що фінансування зазначених будівельних робіт за рахунок бюджетних коштів, виділених на утримання Збройних Сил СРСР не здійснювалося, що засвідчено відповідними довідками Фінансово-економічного управління Південного оперативного командування № 24/1/2186 від 25.10.2000 та Чорноморською КЕЧ району № 314 від 20.12.2001.
При цьому відповідач вказує на те, що Міноборони неодноразово відмовлялося від користування спірними земельними ділянками, КЕУ міста Одеси надавало дозволи на будівництво, встановлення літніх будиночків і господарських будівель.
В якості підтвердження вищенаведеного, відповідач посилається на лист Міноборони від 05.07.1999 за № 163/1/1/1778 в якому підтверджується відмова від спірних земельних ділянок за Схемою місцезнаходження земельної ділянки, площею 3,9864 га згідно додатку та відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031728 від 1983 року, заявою МОУ від 22.09.2004 за № 220/2022 якою, у зв`язку з відсутністю необхідності у використанні для потреб оборони земельних ділянок, загальною площею 136,76 га МОУ повідомило про свою відмову від права користування ділянками на підставі положень, передбаченими ст.ст.141, 142 Земельного кодексу України, у зв`язку з чим просило прийняти зазначені земельні ділянки до земель запасу Чорноморської селищної ради.
Також відповідач зазначив, що відповідно до листа Південного територіального квартирно - експлуатаційного управління Міноборони України за № 303/22/1/243 від 17.04.2009, спірні землі використовуються за Дозволом на будівництво, встановлення літніх будиночків і господарських будівель квартирно-експлуатаційного Управління міста Одеси від 05.03.1980 за № 23/1/110, яке надало такі дозволи на будівництво згідно Наказу командуючого військами ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 22 від 12.02.1980 "О ликвидации Чабанской рыболовно-туристической базы ВОО ОдВО и создании спортивной базы округа".
При цьому відповідач зауважує, що наказ командуючого військами ІНФОРМАЦІЯ_2 № 22 від 12.02.1980, Дозвіл на будівництво, встановлення літніх будиночків і господарських будівель виданий Квартирно-експлуатаційним управління міста Одеси № 23/1/110 від 05.03.1980 є діючими, не скасовані, вимоги до суду про їх недійсність не заявлялися, судом їх юридична сила не скасована.
Відповідач також зазначає, що у 1992 році вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України № 449 від 05.08.1992 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення".
Отже, як стверджує відповідач, до 05.08.1992 при оформленні права власності на об`єкт нерухомості, законодавчо не передбачалась процедура введення його до експлуатації, а тому оскільки будинки рибака за адресою Одеська область, Лиманський район, смт. Чорноморське, вул. Рибацька були побудовані до 05.08.1992, їх введення в експлуатацію законом не передбачалось, а відтак вони не належать до самочинного будівництва.
Відповідач стверджує, що будинки рибака були споруджені до 05.08.1992, відповідно до діючих на той час положень Закону України "Про власність", є об`єктами права приватної власності та з огляду на дію презумпції законності набуття права власності, встановленої статтею 321 Цивільного кодексу України, незаконність набуття права власності повинна була бути встановлена виключно судом, натомість, як зауважує відповідач, такого рішення суду немає, а право власності власників будинків рибака, було припинено всупереч рішенню Конституційного Суду України від 16 листопада 2022 року по справі № 3-270/2019(6302/19).
За ствердженням відповідача, з метою захоплення земельної ділянки під будиночками рибака всупереч нормам Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", 01.04.2021 головою Чорноморської селищної ради було прийнято розпорядження про демонтаж огорож та інших конструкцій, що перешкоджають доступу громадян до узбережжя Чорного моря.
Також відповідач вважає протиправним прийняте того ж дня на 8-ї позачергової сесії Чорноморської селищної ради VIII скликання рішення "Про демонтаж огорож та інших конструкцій, що перешкоджають доступу громадян до узбережжя Чорного моря" та зауважує, що це рішення оскаржене до Комінтернівського районного суду Одеської області, при цьому рішення у цивільної справи № 504/1173/21 судом ще не прийнято.
Як визначає відповідач, невстановленим замовником не припиняються наміри по захопленню земель під будиночками рибака, доступ на територію спірних земель закрито, розпочато свавільне знищення військовими цих будиночків, розкрадання майна власників, з приводу чого власники нерухомого майна звернулись до суду для захисту своїх прав на це майно.
За таких умов, відповідач стверджує, що перешкод в користуванні позивачу ніхто, у тому числі і відповідач, не вчиняв і не міг фізично вчиняти, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, смт. Чорноморське, таким об`єктом не є, бо будиночки рибака не є об`єктами житлової нерухомості, військового містечка Чорноморське-3 не існує.
Також відповідач стверджує, що ГУ ДЗК у Житомирській області була незаконно, з порушенням приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав власності", "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", проведена державна реєстрація земельної ділянки кадастровий номер 5122755900:02:003:0074, оскільки відповідно до наведених правових норм, встановлено що для юридичних осіб можливість подати документи для проведення державної реєстрації для формату подачі документів у паперовій формі мала відбуватись у межах області, в якій розташована земельна ділянка, отже таку державну реєстрацію вказаної вище земельної ділянки слід було проводити ГУ ДЗК в Одеській області та за відповідними узгодженнями, встановленням меж, зазначенням в документах власників будиночків рибака і їх майна.
Також відповідач заперечує проти посилань позивача на рішення Господарського суду Одеської області від 24.12.2009 року по справі №30/110-09-3308, та зазначає, що цим рішенням фактично не визнавалось право власності на спірні земельні ділянки за Міністерством оборони України, а було визнано недійсним рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 436-V від 18.12.2008 "Про прийом до земель запасу Чорноморської селищної ради земельних ділянок державної власності, загальною площею 96,3374 га, на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області".
Відповідач також зауважує, що Господарський суд Одеської області по справі № 30/110-09-330 від 24.12.2009 не приймав рішення, яким визнав, що спірні земельні ділянки є землями оборони.
Також відповідач звертає увагу на те, що в провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області знаходяться цивільні справи № № 504/2847/24, 504/2199/22, 504/1106/24, 504/2802/24, 504/1926/22, 504/1173/21, 504/4465/23 за позовами власників будинків рибака до відповідачів - ГУ ДЗК у Житомирській області, КЕУ м. Одеса, співвідповідача - Міністерства юстиції України про визнання права власності на об`єкти нерухомості – будинки рибака, про визнання протиправним та скасування у повному обсязі наказу Міністерства юстиції України № 366/5 від 04.02.2022, скасування державної реєстрації 08.12.2022 відділом № 1 ГУ ДЗК у Житомирській області земельної ділянки кадастровий номер 5122755900:02:003:0074 площею 4,0433 га, що знаходиться на території Одеського району Одеської області, Чорноморська селищна громада, смт. Чорноморське, скасувати кадастровий номер 5122755900:02:003:0074 та закрити щодо цієї земельної ділянки Поземельну книгу.
З урахуванням наведеного відповідач вважає, що позовні вимоги, заявлені Міноборони та Чорноморською селищною радою є незаконними, такими що не відповідають фактичним обставинам, а тому такими що не підлягають задоволенню.

3. Процесуальні питання, вирішені судом.
29.01.2024 Міністерство оборони України звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 364/24).
Того ж дня відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями суддю позовну заяву (вх. № 364/25) передано на розгляд судді Цісельському О.В.
05.02.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області позовну заяву (вх. № 364/2) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/346/24, постановлено розгляд справи здійснювати у загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання на 11:40 год 27.02.2024.
27.02.2024 у підготовчому засіданні позивач заявив клопотання про залучення до участі у справі Одеське КЕУ та Чорноморську селищну раду в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, судом клопотання було розглянуто та частково задоволено, Одеське КЕУ було залучено до участі у справі, про що була постановлена протокольна ухвала та, оскільки в судове засідання не з`явився відповідач, судом була постановлена протокольна ухвала про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 12:40 год 14.03.2024.
28.02.2024 ухвалою суду, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, відповідача та третю особу позивача було повідомлено про наступний час та дату підготовчого засідання.
01.05.2025 у підготовчому засіданні судом була постановлена протокольна ухвала про продовження строку підготовчого провадження у справі № 916/1067/25 на 30 днів за ініціативою суду та протокольна ухвала про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 12:20 год 20.05. 2025.
Того ж дня ухвалою суду, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, відповідача було повідомлено про наступний час та дату підготовчого засідання.
12.03.2024 третя особа (позивача) подала до суду письмові пояснення щодо позову (вх.№ 10459/24), які судом долучені до матеріалів справи.
14.03.2024 відповідачем на електронну адресу суду було подано, посвідчене КЕП, клопотання (вх. № 10770/24), в якому він просив відкласти підготовче засідання та надати можливість ознайомитесь із матеріалами справи для подання відзиву на позов.
Підготовче засідання, призначене судом на 12:40 год 14.03.2024, не відбулось у зв`язку з оголошенням системою повітряної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Того ж дня, ухвалою суду, підготовче засідання у справі було призначено на 14:40 год 16.04.2024, про що учасники справи були повідомлені через їх особисті електронні кабінети у ЄСІТС та на офіційну поштову адресу.
29.03.2024 до канцелярії Господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 13105/24) разом із копіями письмових доказів, який судом був долучений до матеріалів справи.
11.04.2024 позивач подав до суду відповідь на відзив (вх. № 14982/24), яка судом була долучений до матеріалів справи.
16.04.2024 у підготовчому засіданні, оскільки земельна ділянка, на якій розташований спірний об`єкт нерухомості, межує із землями Чорноморської селищної ради, судом за власною ініціативою було залучено Чорноморську селищну раду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, про що була постановлена протокольна ухвала, у зв`язку із чим була постановлена протокольна ухвала про оголошення у підготовчому засіданні перерви до 12:00 год 25.04.2024.
17.04.2024 ухвалою суду, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, Чорноморську селищну раду було повідомлено про наступний час та дату підготовчого засідання.
19.04.2024 позивач подав до суду клопотання (вх. № 16138/24) про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.
24.04.2024 позивач подав до канцелярії суду заяву (вх. № 16758/24), в якій просив долучити до матеріалів справи копії письмових доказів, які судом долучені до матеріалів справи.
Того ж дня третя особа (відповідача) 2 – Чорноморська селищна рада подала до суду письмові пояснення щодо позову МОУ (вх. № 16841/24) разом із письмовими доказами, які судом були долучені до матеріалів справи.
25.04.2024 на електронну адресу суду відповідач подав, посвідчене КЕП, клопотання (вх. № 16944/24), в якому просив суд призначити у справі експертизу з питань землеустрою та виклав питання, які слід поставити на вирішення судового експерта, та через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання (вх. № 16950/24) про долучення до матеріалів справи оригіналів доказів. Судом докази були долучені до матеріалів справи.
Того ж дня у підготовчому засіданні судом було розглянуто клопотання відповідача про призначення експертизи, вислухана думка присутніх учасників справи, була оголошена перерва та, після виходу з нарадчої кімнати, судом була проголошена вступна та резолютивна частини ухвали про призначення у справі експертизи з питань землеустрою та про зупинення провадження у справі, повний текст якої був підписаний судом того ж дня.
29.04.2024 третя особа (позивача) 2 подала до суду клопотання (вх. № 17299/24), до якого долучила докази повноважень її представника.
13.05.2024 Прокурор подав до суду заяву про вступу у справу (вх. № 19302/24).
18.06.2024 із супровідним листом Одеського НДІСЕ (вх. № 23843824) до суду надійшло клопотання судового експерта, в якому він просив надати для проведення експертного дослідження додаткові матеріали, а також рахунок на оплату судової експертизи.
20.06.2024 ухвалою Господарського суду провадження у справі було поновлено, для розгляду клопотання судового експерта підготовче засідання призначено на 12:00 год 04.07.2024, про що учасники справи були повідомлені через їх електронні кабінети у ЄСІТС.
03.07.2024 до суду надійшли: від відповідача клопотання (вх. № 25696/24), до якого він надав докази оплати судової експертизи; від третьої особи (позивача) 2 клопотання (вх. № 25731/24) про долучення доказів, які просив надати судовий експерт. Надані докази судом були долучені до матеріалів справи.
04.07.2024 у підготовчому засіданні, у зв`язку із ненаданням учасниками справи всіх матеріалів для проведення судової експертизи, строк підготовчого провадження за ініціативою суду був продовжений на 30 днів, про що була постановлена протокольна ухвала, у зв`язку із чим судом була постановлена протокольна ухвала про оголошення у підготовчому засіданні перерви до 14:20 год 16.07.2024.
Того ж дня від третьої особи (позивача) 1 – Одеського КЕУ із додатковими поясненнями (вх.№ 25931/24) надійшли додаткові документи для проведення судової експертизи, які судом були долучені до матеріалів справи.
05.07.2024 ухвалою суду, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, Прокурора було повідомлено про наступний час та дату підготовчого засідання.
15.07.2024 від третьої особи (позивача) 2 до суду надійшло клопотання (вх. № 26889/24) про долучення доказів для проведення судової експертизи. Надані докази судом були долучені до матеріалів справи.
16.07.2024 від позивача до суду надійшло клопотання (вх. № 27232/24) про долучення доказів для проведення судової експертизи. Надані докази судом були долучені до матеріалів справи.
Того ж дня, у підготовчому засіданні судом подані учасниками справи додаткові матеріали для проведення судової експертизи були долучені до матеріалів справи, оголошена перерва на нарадчу кімнату, після виходу з якої судом була проголошена вступна та резолютивна частини ухвали про часткове задоволення клопотання судового експерта та про зупинення провадження у справі, повний текст якої був підписаний судом того ж дня.
17.07.2024 Прокурор подав до суду пояснення щодо позову МОУ (вх. № 27261/24), разом із копіями письмових доказів.
19.05.2025 разом із супровідним листом Одеського НДІСЄ (вх. № 15788/25) до суду надійшов висновок експертів № 24-2932 від 01.05.2025 комісійної судової земельно-технічної експертизи, який судом був долучений до матеріалів справи.
29.05.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області провадження у справі було поновлено, підготовче засідання призначено на 11:00 год 12.06.2025, про що учасники справи були повідомлені через їх електронні кабінети у ЄСІТС.
06.06.2025 позивач подав до суду додаткові пояснення (вх. № 17975/25) щодо проведеної судової експертизи, які судом були долучені до матеріалів справи.
10.06.2025 третя особа (позивача) 1 подала до суду додаткові пояснення (вх. № 17975/25) щодо проведеної судової експертизи, які судом були долучені до матеріалів справи.
11.06.2025 Чорноморська селищна рада подала до суду позовну заяву (вх. № 2359/25).
12.06.2025 у підготовчому засіданні суд повідомив учасників справи про надходження від Чорноморської селищної ради зустрічної позовної заяви, у зв`язку із чим судом була постановлена протокольна ухвала про оголошення в засіданні перерви до 11:40 год 19.06.2025.
13.06.2024 ухвалою суду, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, третю особу (позивача) 2 та відповідача було повідомлено про наступний час та дату підготовчого засідання.
16.06.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області позовну заяву Чорноморської селищної ради (вх. № 2359/25 від 11.06.2025) залишено без руху, Раді встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви.
Того ж дня до суду надійшли додаткові пояснення позивача (вх. № 19007/25), щодо позовної заяви Чорноморської селищної ради, які судом були долучені до матеріалів справи.
18.06.2025 до суду надійшли додаткові пояснення третьої особи (позивача) 1 (вх. № 19259/25) та Прокурора (вх. № 19277/25), щодо позовної заяви Чорноморської селищної ради, які судом були долучені до матеріалів справи.
19.0.2025 Чорноморська селищна рада подала до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 19419/25), з доказами їх усунення.
Того ж дня, у підготовчому засіданні суд повідомив учасників справи про надходження від Чорноморської селищної ради заяви про усунення недоліків позовної заяви та письмових позицій учасників справи щодо поданої Радою позовної заяви, у зв`язку із чим судом була постановлена протокольна ухвала про оголошення в засіданні перерви до 11:40 год 19.06.2025.
20.06.2024 ухвалою суду прийнято позовну заяву Чорноморської селищної ради як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору до відповідача до спільного розгляду із первісним позовом МОУ, виключено Чорноморську селищну раду зі складу учасників справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача, одночасно залучивши її до участі у справі в якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, повідомлено учасників справи, що чергове засідання суду відбудеться об 15:00 год 01.07.2025, про що учасників справи повідомлено через їх електронні кабінети у ЄСІТС.
23.06.2025 Чорноморська селищна рада подала до суду клопотання (вх. № 19867/25) про розгляд справи спочатку.
24.06.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами (вх. № 19992/25), в якому також виклав клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Комінтернівським районним судом справ, порушених за позовами власників будинків рибака, розташованих на спірній земельній ділянці.
29.06.2025 відповідач знов подав до суду відзив на позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами (вх. № 20544/25 від 30.06.2025), тотожний поданому 24.06.2025 (вх. № 19992/25), в якому також викладено клопотання про зупинення провадження у справі. 
01.07.2025 у підготовчому засіданні суд повідомив учасників справи про надходження від Чорноморської селищної ради заяви про розгляд справи спочатку (вх. № 19867/25 від 23.06.2025), заслухав думку присутніх учасників справи та постановив протокольну ухвалу про розгляд справи спочатку, також судом розглянуто клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, викладене у відзиві (вх. № 20544/25 від 30.06.2025), запропонував учасникам справи надати суду свою позицію щодо клопотання, у зв`язку із чим судом була постановлена протокольна ухвала про оголошення в засіданні перерви до 11:20 год 17.07.2025.
07.07.2025 Чорноморська селищна рада подала до суду відповідь на відзив відповідача (вх. № 21292/25), який судом був долучений до матеріалів справи.
08.07.2025 Прокурор подав до суду свої заперечення (вх. № 21506/25) проти клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.
14.07.2025 Прокурор подав до суду додаткові пояснення (вх. № 22187/25), в яких просив суд долучити до матеріалів справи додаткові докази, які судом були долучені до матеріалів справи.
17.07.2025 у підготовчому засіданні судом було розглянуто клопотання відповідача про зупинення провадження у справі від 29.06.2025, вислухані думки учасників справи та протокольною ухвалою суд відмовив у задоволені цього клопотання. Враховуючи усне клопотання відповідача про надання йому можливості подати заперечення на відповідь на відзив, судом була постановлена протокольна ухвала про оголошення перерви у засіданні до 14:20 год 07.08.2025.
27.07.2025 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив Чорноморської селищної ради (вх. № 23642/25 від 28.07.2025), які судом були долучені до матеріалів справи.
Підготовче засідання, призначене судом на 14:20 год 07.08.2025, не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Цісельського О.В. на лікарняному.
08.08.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області підготовче засідання у справі було призначено на 11:00 год 19.08.2025, про що учасники справи були повідомлені через їх електронні кабінети у ЄСІТС.
19.08.2025 у підготовчому засіданні, після обговорення з учасниками справи, судом була постановлена протокольна ухвала про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 10:00 год 02.09.2025.
20.08.2025 ухвалою суду, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, Прокурора було повідомлено про час та дату судового засідання з розгляду справи по суті.
02.09.2025 у судовому засіданні була постановлена протокольна ухвала про оголошення перерви до 12:30 год 11.09.2025.
09.09.2025 відповідач подав до суду клопотання (вх. № 27848/25), в якому просив долучити до матеріалів справи додаткові докази.
11.09.2025 у судовому засіданні, у зв`язку із прийняттям ВП ВС до розгляду справу № 908/2388/21, яка має суттєве значення для розгляду справи № 916/346/24, судом була постановлена протокольна ухвала про повернення на стадію підготовчого провадження, повідомив часників справи про залишення на розгляді клопотання відповідача (вх. № 27848/25 від 09.09.2025) та після перерви проголосив скорочену ухвалу про зупинення провадження у справі до розгляду ВП ВС справи № 908/2388/21 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду. Повний текст ухвали був складений та підписаний того ж дня.
20.02.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області провадження у справі було поновлено, підготовче засідання було призначено на 12:20 год 12.03.2026, про що учасники справи були повідомлені через їх електронні кабінети у ЄСІТС. 
03.03.2026 позивач подав до суду письмові пояснення (вх. № 7536/26) з урахуванням постанови ВП ВС від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21.
12.03.2026 у підготовчому засіданні, після вирішення всіх питань, встановлених ст. 182 ГК України, судом була постановлена протокольна ухвала про закриття підготовчого провадження у справі та призначення у межах розумних строків, з урахуванням приписів ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, справи до судового розгляду по суті на 14:20 год 16.04.2026.
Судове засідання, призначене судом на 14:20 год 16.04.2026, не відбулось, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Цісельського О.В. з 07.04.2026.
24.04.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області судове засідання у справі було призначено на 12:20 год 12.05.2026, про що учасники справи були повідомлені через їх електронні кабінети у ЄСІТС. 
12.05.2026 Прокурор подав до суду клопотання (вх. № 16463/25) про розгляд справи без його участі у зв`язку із зайнятістю в іншій справі та неможливістю призначити іншого прокурора для участі у цій справі.
Того ж дня в судовому засіданні, у зв`язку із об`єктивною неможливістю завершити розгляд справи по суті, судом була постановлена протокольна ухвала про оголошення в засіданні перерви до 14:40 год 28.05.2026.
13.05.2026 ухвалою суду, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, Прокурора було повідомлено про наступний час та дату судового засідання з розгляду справи по суті.
28.05.2026 в судовому засіданні, у зв`язку із об`єктивною неможливістю завершити розгляд справи по суті, з урахуванням ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, судом була постановлена протокольна ухвала про оголошення в засіданні перерви до 14:40 год 16.06.2026.
16.06.2026 в судовому засіданні, у зв`язку із оголошенням системою цивільної оборони м. Одеса та Одеської області повітряної тривоги, судом була постановлена протокольна ухвала про оголошення в засіданні перерви до 15:20 год 30.06.2026.
26.06.2026 відповідач подав до суду письмову заяву (вх. № 22378/26) із додатковими доказами.
30.06.2026 в судовому засіданні судом була розглянута заява відповідача (вх. № 22378/26 від 26.06.2026), за наслідками розгляду якої судом постановлена протокольна ухвала про залишення цієї заяви та доданих до неї доказів без розгляду, у зв`язку із пропуском строку на їх подання. Після дослідження доказів у справі судом, з метою надання можливості учасникам справи підготуватись до судових дебатів, була постановлена протокольна ухвала про оголошення в засіданні перерви до 16:00 год 07.07.2026.
07.07.2026 в судовому засіданні судом був завершений розгляд справи по суті та повідомлено учасників справи про час та дату оголошення судового рішення.
В процесі розгляду справи всі подані учасниками справи клопотання та заяви були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах підготовчих та судових засідань.
Під час розгляду справи по суті сторони виступили із вступними промовами, судом були досліджені всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи.
Позивач (МОУ) у своїй вступній промові та судових дебатах заявлені позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у заявах по суті спору та усних поясненнях, просив суд позов задовольнити повністю.
Третя особа із самостійними вимогами на предмет позову (Чорноморська селищна рада) у своїй вступній промові та судових дебатах заявлені позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у заявах по суті спору та усних поясненнях, просив суд позов задовольнити повністю. Позовні вимоги МОУ підтримала повністю, також просила їх задовольнити. 
Прокурор у своїй вступній промові та судових дебатах заявлені МОУ та Чорноморською селищною радою позовні вимоги підтримав, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у заявах по суті спору та усних поясненнях, просив суд їх задовольнити повністю.
Третя особа (позивача) (Одеське КЕУ) у своїй вступній промові та судових дебатах заявлені МОУ та Чорноморською селищною радою позовні вимоги підтримала, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у заявах по суті спору та усних поясненнях, просила суд їх задовольнити повністю.
Відповідач (ТОВ "База-стоянка "Причал") у своїй вступній промові та судових дебатах проти заявлених МОУ та Чорноморською селищною радою заперечував повністю з підстав, викладених у заявах по суті спору та усних поясненнях, просив у задоволені позовних вимог позивача та третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору відмовити повністю.
Матеріали справи свідчать про те, що судом всім учасникам судового процесу були створені належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи та їм надана відповідна оцінка.
17.07.2026 після завершення стадії ухвалення судового рішення, судом, відповідно до приписів ст. 219 ГПК України, було проголошено скорочене судове рішення.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.
Відповідно до наказу командувача військами Червонопрапорного Одеського військового №22 від 12.11.1980 "Про ліквідацію Чабанської рибально-туристської бази ВМТ ОдВО і створення спортивної бази округу" будівлі та споруди Чабанської рибально-туристської бази були передані спортивному клубу армії ОдВО - на баланс квартирно-експлуатаційної частини Чабанського району. 
Виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області у 1983 був виданий Державний акт на право постійного користування землею серії Б № 031728 (т.с. 1, а.с. 33-37), відповідно до якого за Чабанською квартирно-експлуатаційною частиною (селище Гвардійське Комінтернівського району Української РСР) була закріплена в безстрокове і безоплатне користування земельна ділянка загальною площею 4382,6 га землі в межах згідно з планом землекористування. Земельна ділянка була надана для будівництва об`єктів. Акт був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 35.
Відповідно до розпорядження заступника Міністра оборони СРСР з будівництва і розквартирування військ від 19.10.1991 №156\1\0300 станом на 15.12.1991 Чабанська квартирно-експлуатаційна частина району була перейменована на Чорноморську квартирно-експлуатаційну частину району. 
Відповідно до п.п. 1, 3 Постанови Верховної Ради України від 04.02.94 №3943-ХІІ "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР", тимчасово, до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є державною власністю. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.95 №18 "Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" передбачено Міністерствам, зазначеним у додатку, прийняти до 15.01.95 до сфери управління відповідне майно з наступним повідомленням органів державної статистики, податкових і фінансових органів. 
Відповідно до переліку до зазначеної постанови на Міністерство оборони України покладено управління майном, зокрема, 7 мисливських господарств, 7 будинків рибалки, туристичної бази, 3 магазинів, 3 стрілецькі стендів військово-мисливського товариства Одеського військового округу, Міністерство оборони України було уповноважене прийняти підприємства, організації та об`єкти колишнього військово-мисливського товариства Збройних Сил СРСР. 
Наказом Начальника квартирно-експлуатаційного управління Південного оперативного командування від 12.12.2000 № 86 "Про прийняття на облік майна товариства військових мисливців та рибалок" за Чорноморською квартирно-експлуатаційною частиною району (правонаступником якої є Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси) було закріплено нерухоме майно Чабанського будинку рибалки, яке було прийнято на відповідний картковий облік.
Верховним Судом України у постанові від 18.11.2003 по справі №18/235 зазначено, що з урахуванням постанови Верховної Ради України від 04.02.1994 №3943-ХІІ "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" і постанови КМУ від 13.01.1995 № 18 "Про визначення органів управління майном загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" саме на Міністерство оборони України тимчасово, до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, покладено повноваження органу управління спірним майном. 
В грудні 2005р. Чорноморська КЕЧ району на підставі Директиви Міноборони України "Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України" №д-322\1\017 та наказу Начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 17.11.2005р. №28 була ліквідована (розформована), код ЄДРПОУ 08187469 анульовано, документи (ліквідаційний акт) здано до Галузевого державного архіву, а її правонаступником визначений Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси (т.с. 1, а.с. 205).
02.06.2006 Управлінням Держземагенства у Комінтернівському р-ні Одеської області була проведена державна реєстрація земельної ділянки площею 9,8685 га (кадастровий номер 5122755900:02:003:0010), що перебуває у власності Чорноморської селищної ради (т.с. 2, а.с. 80-84).
22.09.2006 були встановлені межі земельної ділянки Чорноморської селищної ради з кадастровим номером 5122755900:02:003:0010 (т.с. 2, а.с 88).
18.12.2006 КП "Комінтернівське районе бюро технічної інвентаризації", на замовлення Мисливсько-рибальського підприємства "Сокіл" Південної регіональної організації Товариства військових мисливців та рибалок Збройних Сил України, був виготовлений Технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна Чабанський будинок рибалки за адресою: Одеська обл., Комінтернівський р-н, смт Чорноморське, вул. Рибацька, 1, в якому в експлікації під літ. А-О перелічені об`єкти, що знаходяться на земельній ділянці площею 39864,0 м2 (т.с. 4, зв. стор а.с.9 – а.с. 39).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.12.2009 у справі № 30/110-09-3308 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/11358477) було визнано недійсним рішення Чорноморської селищної ради від 18.12.2008 № 436-V "Про прийом до земель запасу Чорноморської селищної ради земельних ділянок державної власності, загальною площею 96,3374 га, що знаходиться на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області", зокрема, з підстав того, що спірні земельні ділянки є землями оборони, їх власником є держава, право розпорядження ними належить до повноважень Кабінету Міністрів України.
20.06.2013 на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області за № 3624413 від 03.07.2013 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності Чорноморської селищної ради на земельну ділянку площею 9,8685 га (кадастровий номер 5122755900:02:003:0010), розташовану за адресою: Одеська обл., Комінтернівський р-н, Чорноморська селищна рада (т.с. 2, а.с. 89).
29.07.2013 рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/1341/13 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/32768344), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.11.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 27.01.2014, було визнано незаконним та скасовано рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області від 28.12.2011 №194-VI "Про затвердження проекту землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності на території смт. Чорноморське, с. Гвардійське, Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області" в частині, що стосується віднесення земельної ділянки №188, площею 3,8674 га, вартістю 12393470,04 грн., до земель комунальної власності. 
В процесі розгляду справи № 916/1341/13 судами також було встановлено, що відповідно до Наказу Начальника квартирно-експлуатаційного управління Південного оперативного командування від 12.12.2000р. № 86 "Про прийняття на облік майна товариства військових мисливців та рибалок" за Чорноморською квартирно-експлуатаційною частиною району (правонаступником якої є КЕВ міста Одеси) було закріплено нерухоме майно Чабанського будинку рибалки, яке було прийнято на відповідний картковий облік та станом на 01.01.2013 включена до переліку земельних ділянок, що обліковується за формою 405-А за КЕВ м. Одеси та за даними форми 6-зем, 2-зем Держкомзему України з 01.01.1998 по 01.01.2013 обліковувалася за Чабанською квартирно-експлуатаційною частиною в рядку 76 "Міністерство оборони" на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області; на зазначеній земельній ділянці № 188, площею 3,8674 га, знаходяться об`єкти нерухомого майна, які належать Державі, перебувають на обліку КЕВ м. Одеси та в оперативному управлінні Міністерства оборони України.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.03.2015 у справі № 6/63-10-1719 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/43162675), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2015, постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015, було визнано незаконним та скасовано рішення Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області № 87 від 10.11.2005 "Про видачу дозволу на виготовлення технічної документації на будівлі та споруди, які перебувають на балансі мисливсько-рибальського підприємства "Сокіл" і розміщені на території Чабанського будинку рибалки", та визнано за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на нерухоме майно Чабанського будинку рибалки (27 об`єктів), розташованого за адресою: Одеська область, Одеський (Лиманський, Комінтернівський) район, смт. Чорноморське, вул. Рибацька, будинок 1. 
Окрім наведеного, при розгляді справі № 6/63-10-1719 судами було встановлено та зазначено у відповідних судових рішеннях, що відчуження майна Чабанського будинку рибалки було здійснено із порушенням правового режиму майна у Збройних Силах України, управління згідно законодавства закріплене за Міністерством оборони України, та із порушенням компетенції Кабінету Міністрів України, якому належить виключне право прийняття рішення по відчуженню державного (військового) нерухомого майна. 
На підставі рішення Господарського суду Одеської області по справі № 6/63-10-1719 від 15.03.2015 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/43162675), залишеного в силі постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.05.2015 та постановою ВГСУ від 05.08.2015, за державою Україна в особі Міністерства оборони України було визнано право власності на нерухоме майно Чабанського будинку рибалки, розташованого за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, смт. Чорноморське, вул. Рибацька, 1, а саме: котедж за генеральним планом № 864, площею 96 м2; котеджі за генеральним планом №№ 865, 866, 867, 868, 869, 870, 871, 872, 873 площею по 12 м2 кожний; котеджі за генеральним планом №№ 874, 875, 876, 877, 878, 879, 880, 881, 882, 883 площею 32 м2 кожний; котедж за генеральним планом № 884 площею 126 м2; котедж за генеральним планом № 887 площею 75 м2; котедж за генеральним планом № 887 площею 72 м2; їдальня за генеральним планом № 888 площею 72 м2; сторожева за генеральним планом № 889 площею 20 м2; туалет за генеральним планом № 890 площею 6 кв. м.; туалети за генеральним планом №№ 891,892 площею по 3 м2 кожен; гараж за генеральним планом № 836 площею 18 м2 та навіс для човнів за генеральним планом № 885 площею 512 м2. 
Право власності держави в особі Міністерства оборони України було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
06.02.2017 розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації за № 71/А-2017 КЕВ м. Одеса був наданий дозвіл на проведення інвентаризації земельних ділянок державної власності відповідно до Державного акта на право користування землею серії Б № 031728, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право користування землею за № 35 від 1983 року на території Чорноморської селищної ради Лиманського ра-ну Одеської області (за межами населених пунктів) (т.с. 2, а.с132).
24.04.2019 ТОВ "АБТІ" на замовлення Акулової І.М. був виготовлений Технічний паспорт на садовий (дачний) будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 58,7 м2, розташований на земельній ділянці площею 118 м2 (т.с. 1, а.с. 46-49).
Того ж дня ТОВ "АБТІ" був виданий лист за № 3310119, в якому зазначено, що оскільки будинок рибака літ. "А" розташований за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н, смт Чорноморське, вул. Рибацька, 1/24 побудований до 05.08.1992, відповідно до "Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна" не належить до самочинного будівництва та не підлягає вводу в експлуатацію (т.с. 4, а.с 88).
18.12.2019 Наказом Міністерства оборони України № 649 нерухоме майно Чабанського будинку рибалки у військовому містечку № 3 Чорноморське-3, розташоване за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н, смт. Чорноморське, вул. Рибальська, 1, що належить державі Україна в особі Міністерства оборони України і яке визначене у додатку до наказу, було закріплене на праві оперативного управління за КЕВ м. Одеси.
У 2019 -2021 роках державними реєстраторами були прийняті рішення, на підставі яких була проведена державна реєстрація права власності фізичних осіб на будинки рибалки, які розташовані на земельній ділянці, що розташована за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н, смт Чорноморське, вул. Рибацька, 1, зокрема, 13.05.2019 державним реєстратором КП "Агенція реєстраційних послуг" Мельник Т.І. було прийняте рішення № 46826800, на підставі якого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була проведена реєстрація права власності за Акуловою І.М на будинок рибака, загальною площею 58,7м2 (реєстраційний номер 1827660751227), який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
14.06.2021 Чорноморська селищна рада звернулась до Міністерства юстиції України із скаргою № 15855-26-21, в якій оскаржила рішення державних реєстраторів, щодо будинків рибака, розташованих за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н, смт Чорноморське, вул. Рибацька, 1, мотивуючи свою скаргу тим, що земельна ділянка, на якій розташовані будинки рибака знаходиться на території смт Чорноморське та надана у постійне користування МОУ в особі КЕВ м. Одеса, а тому рада вважає, що у державних реєстраторів не було правових підстав проведення оскаржуваних реєстраційних дій.
29.07.2021 наказом МЮУ № 2614/7 (т.с.1. а.с. 233), на підставі Висновку Центральної колегії МЮУ від 16.07.2021 (т.с.1. а.с. 234-238), у задоволені скарги Чорноморської селищної ради було відмовлено оскільки скарга подана особою, яка не підтвердила факт порушення своїх прав у результаті прийняття оскаржуваних рішень, а також у зв`язку з тим, що по частині оскаржуваних рішень закінчився встановлений законом строк подачі заяви.
31.12.2021 МОУ звернулось до Міністерства юстиції України зі скаргою № 407/1958, в якій оскаржило рішення державних реєстраторів, в тому числі, рішення від 13.05.2019 за № 46826800, прийняте державним реєстратором КП "Агенція державної реєстрації" Мельник Т.І. про державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 на будинок рибака, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .
04.02.2022 наказом МЮУ за № 366/5 (т.с.1. а.с. 50, 51), на підставі Висновку Центральної колегії МЮУ від 16.07.2021 (т.с.1. а.с. 20-28), скарга МОУ від 31.12.2021 була задоволена частково, були скасовані рішення, зокрема, рішення від 13.05.2019 за № 46826800, прийняте державним реєстратором КП "Агенція державної реєстрації" Мельник Т.І. (п.12. наказу).
05.10.2022 ТОВ "Лекстатус груп" на замовлення КЕВ м. Одеса була розроблена Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель, користувачем якої є КЕВ м. Одеса, для розміщення та постійної діяльності ЗСУ, площею 4,033 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т.с. 2, а.с. 112-155).
28.10.2022 ГУ ДЗК в Одеській області листом за № А-1241/0-1326/356-22 повідомила ОСОБА_3 про те, що наявних у Секторі Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, станом на 31.12.2013 відсутні відомості щодо реєстрації правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 (т.с. 4, а.с 87). 
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1800674642022 від 08.12.2022 (т.с.2, а.с 108-111) Відділом № 1 Управління надання адміністративних послуг ГУ ДЗК у Житомирській області була проведена державна реєстрація земельної ділянки, зазначеній земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер 5122755900:02:003:0074, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид цільового призначення земельної ділянки: 15.01 для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України; форма власності: державна, що перебуває у користуванні КЕВ м. Одеса.
22.12.2022 на підставі рішення державного реєстратора Таїровської селищної ради Одеського р-ну Одеської області № 70940002 від 28.12.2022 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано за Одеським КЕУ право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер 5122755900:02:003:0074, площею 4,0433 га (т.с. 2, а.с 107). 
28.12.2022 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу (надалі – договір), посвідчений приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О.А. (зареєстр. у реєстрі за № 814) (т.с. 1, а.с 38, 39), відповідно до умов п. 1 якого ОСОБА_3 передає у власність, а ОСОБА_4 приймає у власність будинок рибака, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , далі – нерухоме майно, і сплачує визначену цим договором грошову суму. Нерухоме майно, яке відчужується, загальною площею 58,7 м2, основною площею 18,7 м2 складається в цілому з будинку рибака, позначеного у схематичному плані під літ. "А" та споруда № 1 та розташоване на земельній ділянці, яка знаходиться у фактичному користуванні.
Відповідно до п. 2 договору нерухоме майно належить продавцю на праві приватної власності, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано КП "Агенція реєстраційних послуг" Одеської обл. 06.05.2019 за № 31513160 та виданий витяг з ДРРП про реєстрацію права власності № 166311497 від 13.05.2019, реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 1827679851227.
У п. 10 договору зазначено, що нотаріусам доведений сторонам загальний зміст законодавства України, зокрема, ст. 120 Земельного кодексу України, ст.ст. 215-220, 229-236, 377 Цивільного кодексу України.
Того ж дня до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Денісовою О.А. (індексний номер рішення: 65954855) був внесений запис про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на будинок рибака, загальною площею 58,7 м2 за адресою: АДРЕСА_3 . 
24.05.2023 на підставі Акту приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі ТОВ "База-стоянка "Причал", посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. та зареєстрованого у реєстрі за № 1098,1099 учасник ТОВ "База-стоянка "Причал" ОСОБА_2 передав, а представник ТОВ "База-стоянка "Причал" ОСОБА_5 прийняв об`єкт нерухомого майна, будинок рибака, загальною площею 58,7 м2, за адресою: АДРЕСА_3 ; право власності зареєстровано 28.12.2022, номер запису: 48856511, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1827679851227.
01.06.2023 на підставі рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області Іванова І.В № 67901775 від 06.06.2023, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис про реєстрацію права власності ТОВ "База-стоянка "Причал" на будинок рибака, загально площею 58,7 м2, за адресою: АДРЕСА_3 (т.с. 1, а.с. 229).
21.07.2023 Чорноморська селищна рада листом за № 03-05/2767 звернулась до МОУ та повідомила про те, що 14.06.2023 керівник ТОВ "База -стоянка "Причал" звернувся до Ради з клопотанням, до якого надав витяг з ДРРП від 06.06.2023 за № 334737819 щодо реєстрації за Товариством права приватної власності на об`єкт житлової нерухомості, розміщений за адресою: АДРЕСА_3 , при цьому рада звернула увагу на те, що даний будинок був побудований самочинно, без згоди власника земельної ділянки та без будь-яких дозвільних документів, що право власності на цей об`єкт нерухомого майна зареєстровано повторно та запропонувала провести невідкладні заходи щодо скасування незаконної реєстрації права власності ТОВ "База-стоянка "Причал" на зазначений об`єкт житлової нерухомості (т.с. 1, а.с 55, 56).
24.11.2023 працівниками Одеського КЕУ при обстежені військового містечка Чорноморське-3 за адресою: було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 був встановлений факт самозахоплення ТОВ "База-стоянка "Причал" земельної ділянки військового містечка, за наслідками якого був складений Акт обстеження земельної ділянки, затверджений 28.11.2023 начальником Одеського КЕУ (т.с. 1, а.с 16).
12.04.2024 Чорноморська селищна рада листом за № 1137/03-06/1520 повідомила Південний територіальний юридичний відділ Міноборони про те, що об`єкт нерухомого майна (будинок рибака), розташований за адресою: АДРЕСА_3 , розташований частково на земельній ділянці комунальної власності, однак більша частина якого знаходиться на земельній ділянці державної власності (т.с.1, а.с 165) та акцентувала увагу на том, що земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , у тому числі земельна ділянка по вул. Рибацька, 1/24 Радою не передавалися у власність чи в користування фізичним та юридичним особам.
12.07.2024 в/ч НОМЕР_1 був складений Звіт з топографо-геодезичних вишукувань земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 ), з якого вбачається що спірний об`єкт (будинок рибака) більшою частиною знаходиться на земельній ділянці, яка знаходиться у користуванні Одеського КЕУ, а меншою - на земельній ділянці з кадастровим номером 5122755900:02:003:0010 (т.с. 2, а.с.199-204).
Відповідно до Висновку експертів № 24-2923 комісійної судової земельно-технічної експертизи від 01.05.2025, об`єкт нерухомого майна (будинок рибака), загальною площею 58,7 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_3 частково розташовано як в межах земельної ділянки з кадастровим номером 5122755900:02:003:0074, так і в межах земельної ділянки з кадастровим номером 5122755900:02:003:0010; частина спірного об`єкту (будинок рибака) площею 50 м2, знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером 5122755900:02:003:0074, що перебуває на праві постійного користування у Одеського КЕУ; частина спірного об`єкту (будинок рибака) площею 22 м2, знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером 5122755900:02:003:0010, що знаходиться на території Чорноморської селищної ради (т.с. 3, а.с.1-9).
З урахуванням наведеного, Міноборони та Чорноморська селищна рада вважають, що ТОВ "База-стоянка "Причал" самовільно зайняло та незаконно використовує земельні ділянки, які належить до земель державної власності (земель оборони), управління якими здійснює Міністерство оборони України, яка перебуває на праві постійного користування та обліку в Одеському КЕУ та до земель комунальної власності Чорноморської територіальної громади в особі Чорноморської селищної ради, що порушує права Міноборони та Чорноморської селищної ради і які підлягають захисту у судовому порядку, у зв`язку із чим останні звернулися до Господарського суду з відповідними позовами.

5. Висновки суду за результатами вирішення спору.
Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
У частині першій статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.
Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Водночас позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
У постанові від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 Великою Палатою Верховного Суду наголошено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Збройні Сили України", ст. ст. 2, 10 Закону України "Про оборону України", Збройні Сили України це військове формування, на яке покладається оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості. Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до ст. ст. З, 4, 6, 7 Закону України "Про Збройні Сили України", ст. ст. 8, 13 Закону України "Про оборону України" та п. 1, 3 "Положення про Міністерство оборони України", затвердженого Постановою КМУ № 671 від 26.14.2014, Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, оборони і військового будівництва. 
Як центральний орган виконавчої влади Міністерство оборони України забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України. 
Відповідно до ст. 6, 14 ЗУ "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування. 
Органи військового управління, з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації Збройних Сил України дислокуються на території держави або тимчасово за її межами відповідно до завдань оборони, стратегічного плану застосування і завдань Збройних Сил України з урахуванням військово-адміністративного поділу території України та соціально-економічних умов районів дислокації. 
Відповідно до положень ст. ст. 1, 2 ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди та інше майно. Вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності") належить до компетенції Кабінету Міністрів України з урахуванням того, що озброєння та бойова техніка можуть передаватися лише до військових формувань, існування яких передбачено законом, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України, а військова зброя та боєприпаси до неї також Державній спеціальній службі транспорту. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування. 
Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про використання земель оборони" землі оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України. Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. 
Військові частини зобов`язані використовувати надані їм земельні ділянки відповідно до вимог земельного і природоохоронного законодавства та з дотриманням вимог щодо забезпечення безпеки населення у процесі проведення ними постійної діяльності. 
Стаття 77 Земельного кодексу України визначає, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, підприємств і організацій Збройних Сил України, а порядок використання земель оборони встановлюється Законом. 
Згідно приписів ч. 2 ст. 77, ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України, землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Держава є власником земель оборони за законом, при цьому наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом. 
Відповідно до п. 6 "Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 року № 1225, облік військового майна ведеться з метою отримання даних про його наявність, втрату, нестачу, рух, вартість та якісний (технічний) стан, необхідних для організації матеріально-технічного забезпечення військових частин, встановлення належного контролю за умовами зберігання, доцільністю та ефективністю його використання (витрачання), а також з метою підготовки даних для складення облікових документів та державної статистичної звітності. 
Відповідно до п. 5.15 "Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України", затвердженого наказом Міністерства оборони України № 448 від 03.07.2013, у КЕВ (КЕЧ) здійснюється кількісний облік фондів військових містечок, квартирного майна та земельних ділянок. 
Відповідно до п. 42 "Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями", затвердженого наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997, землі, які виділені в користування Міністерству оборони України, забороняється займати для будівництва індивідуальних і кооперативних житлових будинків, гаражів, інших господарських будівель, а також під дачі та садово-городні ділянки. 
Як встановлено судом, Виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області у 1983 був виданий Державний акт на право постійного користування землею серії Б № 031728 (т.с. 1, а.с. 33-37), відповідно до якого за Чабанською КЕЧ району (селище Гвардійське Комінтернівського району Української РСР) була закріплена в безстрокове і безоплатне користування земельна ділянка загальною площею 4382,6 га землі в межах згідно з планом землекористування, Акт був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 35.
В подальшому, в процесі реалізації рішень Міноборони СРСР та Міноборони України Чабанська КЕЧ району була перейменована на Чорноморську КЕЧ району, яка в подальшому була ліквідована та її правонаступником був визначений КЕВ міста Одеси (перейменований у наступному в Одеське КЕУ) (т.с. 1, а.с. 205).
02.06.2006 Управлінням Держземагенства у Комінтернівському р-ні Одеської області була проведена державна реєстрація земельної ділянки площею 9,8685 га (кадастровий номер 5122755900:02:003:0010), що перебуває у власності Чорноморської селищної ради (т.с. 2, а.с. 80-84), а 22.09.2006 встановлені її межі (т.с. 2, а.с 88).
Також судом встановлено, що на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2009 у справі № 30/110-09-3308 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/11358477), яке набуло чинності та ніким не скасовано, було визнано недійсним рішення Чорноморської селищної ради від 18.12.2008 № 436-V "Про прийом до земель запасу Чорноморської селищної ради земельних ділянок державної власності, загальною площею 96,3374 га, що знаходиться на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області", зокрема, з підстав того, що спірні земельні ділянки є землями оборони, їх власником є держава, право розпорядження ними належить до повноважень Кабінету Міністрів України. 
А з рішення Господарського суду Одеської області у справі № 916/1341/13 від 29.07.2013 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/32768344), яке набрало законної сили та є чинним, судом встановлено, що відповідно до Наказу Начальника квартирно-експлуатаційного управління Південного оперативного командування від 12.12.2000 № 86 "Про прийняття на облік майна товариства військових мисливців та рибалок" за Чорноморською квартирно-експлуатаційною частиною району (правонаступником якої є КЕВ міста Одеси) земельна ділянка, на якій розташоване майно Чабанського будинку рибалки, була прийнята на відповідний картковий облік та станом на 01.01.2013 включена до переліку земельних ділянок, що обліковується за формою 405-А за КЕВ м. Одеси та те, що за даними форми 6-зем, 2-зем Держкомзему України з 01.01.1998 по 01.01.2013 обліковувалася за Чабанською КЕЧ району в рядку 76 "Міністерство оборони" на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області; на зазначеній земельній ділянці № 188, площею 3,8674 га, знаходяться об`єкти нерухомого майна, які належать Державі, перебувають на обліку КЕВ м. Одеси та в оперативному управлінні Міністерства оборони України.
Також з матеріалів справи вбачається, що на замовлення КЕВ м. Одеса 05.10.2022 ТОВ "Лекстатус груп" була розроблена Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель, користувачем якої є КЕВ м. Одеса, для розміщення та постійної діяльності ЗСУ, площею 4,033 га, що розташована за адресою: Одеська обл., Одеський р-н, Чорноморська селищна рада, смт Чорноморське (т.с. 2, а.с. 112-155); Відділом № 1 Управління надання адміністративних послуг ГУ ДЗК у Житомирській області була проведена державна реєстрація земельної ділянки, кадастровий номер 5122755900:02:003:0074, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид цільового призначення земельної ділянки: 15.01 для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України; форма власності: державна, що перебуває у користуванні КЕВ м. Одеса, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1800674642022 від 08.12.2022 (т.с.2, а.с 108-111), а також що 22.12.2022 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано за Одеським КЕУ право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер 5122755900:02:003:0074 , площею 4,0433 га (т.с. 2, а.с 107). Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна. 
Статтею 319 цього Кодексу визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а статтею 321 Цивільного кодексу України визначено непорушність права власності. 
Згідно приписів ч. 3 ст. 326 ЦК України управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами. 
Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. 
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майно. 
Особливості права власності на землю врегульовані Земельним кодексом України.
Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. При цьому права володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою в повному обсязі можуть належати лише власникові земельної ділянки. 
Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
За приписами ст. 152 Земельного кодексу України землекористувачі вправі вимагати усунення будь-яких порушень прав на землю, зокрема, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відновлення стану земельної ділянки та відшкодування заподіяних збитків. 
Відповідно до приписів ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. 
Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. 
Цивільне законодавство України визначає, що одним із способів захисту права власності є негаторний позов. 
Одними із способів захисту прав та інтересів як визначено у ст. 16 ЦК України є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. 
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 у справі 653/1096/16-ц, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). 
Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. 
Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.08.2021 по справі 906/554/18. 
Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. 
Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. 
Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. 
Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №911/1659/19.
Згідно зі ст. 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, зокрема, самостійно господарювати на земельній ділянці, на відшкодування збитків, у випадках, передбачених законом, споруджувати виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувача підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Тобто, Міноборони, як центральний орган виконавчої влади, приймає рішення стосовно земель оборони в межах прав, наданих користувачу земельної ділянки (ст. 95 Земельного кодексу України), а також має право на захист порушених прав за приписами ст. ст. 152, 212 Земельного кодексу України.
Як встановлено судом, на земельній ділянці, що розташована за адресою: Одеська обл., Одеський р-н, смт Чорноморське, вул. Рибацька, 1, і яка належить Міноборони та знаходиться на праві постійного користування у Одеського КЕУ, ОСОБА_3 був збудований об`єкт нерухомості – будинок рибака загальною площею 58,7 м2, із адресою АДРЕСА_3 , право власності на який було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.05.2019 на підставі рішення державного реєстратора КП "Агенція реєстраційних послуг" Мельник Т.І. № 46826800.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
У статті 375 ЦК України встановлено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.
Статтею 331 ЦК України визначається порядок набуття права власності на новостворене майно. За змістом цієї норми право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Водночас можуть існувати ситуації, коли особа, не маючи прав на земельну ділянку (не будучи власником або користувачем земельної ділянки), здійснює на ній будівництво, або здійснює будівництво без відповідного документа, проекту, з істотним порушенням будівельних норм і правил. Такі правовідносини врегульовані статтею 376 ЦК України, в якій визначено правовий режим самочинного будівництва.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Виходячи зі змісту частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомого майна вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований або будується: 1) на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже суд зазначає, що наявність хоча б однієї з наведених ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, охоплює ситуації, коли особа отримала у встановленому порядку земельну ділянку для забудови, але порушує мету використання такої земельної ділянки, а також коли особа здійснює будівництво, не маючи юридичних прав на земельну ділянку.
Мова може йти про самовільне зайняття земельної ділянки, що є правопорушенням відповідно до статті 211 ЗК України. Самовільним зайняттям земельної ділянки є активні протиправні дії особи, спрямовані на фактичне заволодіння чи/та використання земельної ділянки або її частини за відсутності рішення уповноваженого органу чи волевиявлення власника про її відчуження чи надання в користування.
Відсутність в особи прав на земельну ділянку за загальним правилом унеможливлює отримання такою особою документів, необхідних для виконання будівельних робіт, оскільки, як зазначалося вище, право на забудову земельної ділянки належить власнику або особі, яка має відповідні речові права на земельну ділянку.
Таким чином, якщо об`єкт будується або збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, це є самостійною та достатньою підставою для кваліфікації його судом об`єктом самочинного будівництва.
У разі здійснення будівництва на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, найбільшого порушення зазнає право власника користуватись земельною ділянкою, яке слід розглядати як юридично гарантовану правовими нормами можливість власника самостійно господарювати на земельній ділянці, використовувати її корисні властивості для задоволення власних соціальних, економічних, духовних та інших потреб, тобто можливість її господарської експлуатації та, як наслідок, отримання доходу від неї.
Особа, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що їй не належить, своїми протиправними діями позбавляє власника можливості належним чином вільно користуватися земельною ділянкою.
У разі самочинного будівництва особа своїми діями також створює й інші перешкоди власнику. Йдеться, зокрема, про порушення права розпорядження земельною ділянкою, яке належить лише її власнику і полягає у юридично забезпеченій можливості визначати юридичну або фактичну долю земельної ділянки, тобто можливість вчиняти різні дії із земельною ділянкою, у тому числі й щодо її відчуження іншим особам.
У статті 90 ЗК України наведено детальний перелік прав власників земельних ділянок, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність; самостійно господарювати на землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди тощо. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відносини власника земельної ділянки із особою, яка вчинила самочинне будівництво на його земельній ділянці, регулюються частинами четвертою - шостою статті 376 ЦК України.
Такі відносини, як і будь-які інші відносини власності, є абсолютними, в яких праву власника кореспондує обов`язок усіх і кожного утримуватися від будь-яких посягань на це право.
Основу такої правової охорони утворює принцип єдності земельної ділянки й будівель та споруд, розташованих на ній, основною ідеєю якого є унеможливлення виникнення ситуацій, у яких будівля й земельна ділянка стають об`єктами конкуруючих прав та інтересів різних суб`єктів. Законодавче визначення правових наслідків самочинного будівництва ґрунтується на пріоритетності захисту прав власника земельної ділянки.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що стаття 376 ЦК України розташована у главі 27 "Право власності на землю (земельну ділянку), тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на земельну ділянку.
У постанові від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці.
За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Особливістю об`єктів самочинного будівництва є те, що відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Самочинне будівництво як майно має визначений правилами статті 376 ЦК України спеціальний правовий режим, елементом якого є умови та порядок визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а також наслідки відмови у такому визнанні. Цей механізм ґрунтується на судовому порядку вирішення питань, пов`язаних як із рішенням про визнання права власності, так і з наслідками цього рішення та захистом осіб, права яких порушено самочинним будівництвом.
За умови дотримання чіткого алгоритму дій, передбаченого у статті 376 ЦК України, претендувати на отримання самочинно збудованого майна у власність може як особа, яка його побудувала, так і власник земельної ділянки, на якій воно споруджено. Такий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.
З огляду на викладене, суд зауважує, що самочинне будівництво на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, є порушенням прав власника відповідної земельної ділянки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 виснувала, що знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84).
Як слідує із змісту частини третьої статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво, не може звертатись за підтвердженням належного їй права власності або вимагати визнання належного їй права в іншому, позасудовому порядку.
Способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.
Належним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, є вимога про знесення об`єкта самочинного будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України.
Зазначений спосіб захисту відповідає характеру правопорушення, є таким, що встановлений законом, реально захищає та відновлює права та інтереси позивача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21 сформувала правовий висновок, відповідно до якого самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, потрібно розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст. 376 ЦК України).
За частиною 6 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (ч.7 ст. 376 ЦК України).
Отже Цивільний кодекс України встановлює умови, за яких самочинно збудований об`єкт нерухомості може бути оформлений у власність особи як такий, що споруджений правомірно: 1) надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже самочинно збудоване нерухоме майно і прийняття судом рішення про визнання права власності за цією особою; 2) на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за нею право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб.
Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.с. 1, а.с. 42), державним реєстратором 13.05.2019 було прийнято рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу) індексний номер 46826800 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості – будинок рибака, загальною площею 58,7 м2 за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н, смт Чорноморське, вул. Рибацька, 1/24 за Акуловою І.М. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1827679851227). Підставою для реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості у Державному реєстрі речових прав державним реєстратором зазначено, зокрема: технічний паспорт (т.с. 1, а.с. 46-49) та довідка № 3310119 (т.с. 4, а.с 88), видані 24.04.2019 ТОВ "АБТІ".
Проте, як вбачається з наказу МЮУ № 366/5 від 04.02.2022 (т.с.1. а.с. 50, 51), на підставі Висновку Центральної колегії МЮУ від 16.07.2021 (т.с.1. а.с. 20-28), рішення від 13.05.2019 за № 46826800, прийняте державним реєстратором КП "Агенція державної реєстрації" Мельник Т.І. про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості – будинок рибака, загальною площею 58,7 м2 за адресою: АДРЕСА_3 за Акуловою І.М. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1827679851227) було скасовано.
Суд вважає, що правовідносини, які виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розташоване на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Відповідно до частини першої статті 37 вказаного Закону (тут і далі - в редакції, чинній на момент прийняття спірного наказу) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Згідно з частиною другою статті 37 вказаного Закону Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України. Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги: 1) на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора; 2) на дії або бездіяльність суб`єктів державної реєстрації прав.
За змістом частини п`ятої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі. До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку. Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.
За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України. (частина шоста статті 37 наведеного Закону).
Відповідно до ч.ч. 9,10 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України. Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.
У свою чергу, постановою КМУ № 1128 від 25.12.2015 затверджено "Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції" (далі - Порядок № 1128).
Згідно з п. 2. Порядку № 1128 (тут і далі - в редакції, чинній на момент прийняття наказу) розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом. Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком. Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.
За змістом абз. 1 п. 8. Порядку № 1128 у разі коли під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, Мін`юст чи відповідний територіальний орган здійснює колегіальний розгляд такої скарги на предмет наявності (відсутності) порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, що оскаржуються.
Під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує: 1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту; 2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах; 3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню (п. 9. Порядку № 1128).
Відповідно до п.п. 13., 14. Порядку № 1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи: 1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту; 2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом. За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. 
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому п. 1 ч. 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, … відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. 
При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. 
Проте, як вбачається з матеріалів справи, в подальшому спірний об`єкт нерухомості на підставі низки правочинів, а саме, договору купівлі-продажу від 28.12.2022 та Акту приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі ТОВ "База-стоянка "Причал" від 24.05.2023, перейшов у власність ТОВ "База-стоянка "Причал".
Водночас, як встановлено судом з наявних у матеріалах доказів та не спростовано жодним належним чином відповідачем, земельна ділянка під будинком рибака за адресою: Одеська обл., Лиманський р-н, смт Чорноморське, вул. Рибацька, 1/24 у власність/користування ані Акуловій І.А, ані ОСОБА_6 , ані відповідачу не передавалась.
Також, з листа Чорноморської селищної ради за № 03-05/2767 від 21.07.2023 (т.с. 1, а.с 55, 56) судом встановлено, що 14.06.2023 керівник ТОВ "База -стоянка "Причал" Петренко П.І звернувся до Ради з клопотанням щодо оформлення землекористування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 , при цьому у листі Рада звернула увагу на те, що даний будинок був побудований самочинно, без згоди власника земельної ділянки та без будь-яких дозвільних документів, що право власності на цей об`єкт нерухомого майна зареєстровано повторно.
Отже суд зауважує, що належних доказів оформлення відповідачем документів на землекористування земельною ділянкою за вище зазначеною адресою матеріали справи не містять.
З матеріалів справи судом також встановлено, що: розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації за № 71/А-2017 від 06.02.2017 КЕВ м. Одеса був наданий дозвіл на проведення інвентаризації земельних ділянок державної власності відповідно до Державного акта на право користування землею серії Б № 031728, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право користування землею за № 35 від 1983 року на території Чорноморської селищної ради Лиманського ра-ну Одеської області (за межами населених пунктів) (т.с. 2, а.с132); Відділом № 1 Управління надання адміністративних послуг ГУ ДЗК у Житомирській області була проведена державна реєстрація земельної ділянки (кадастровий номер 5122755900:02:003:0074), категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид цільового призначення земельної ділянки: 15.01 для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України; форма власності: державна, що перебуває у користуванні КЕВ м. Одеса, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1800674642022 від 08.12.2022 (т.с.2, а.с 108-111); 22.12.2022 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Таїровської селищної ради Одеського р-ну Одеської області № 70940002 від 28.12.2022 було зареєстровано за Одеським КЕУ право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер 5122755900:02:003:0074, площею 4,0433 га (т.с. 2, а.с 107). 
Суд наголошує, що за відсутності рішення державного органу, уповноваженого розпоряджатися землями державної власності (землями оборони) або органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або у користування, юридична або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної власності.
Відповідач у своїх запереченнях проти позовних вимог стверджує, що будинки рибака за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Чорноморське, вул. Рибацька були споруджені до 05.08.1992, що будівництво літніх будиночків і господарських будівель (будиночків рибалок, котеджів, їдальні, туалетів, гаражу) на спірній земельній ділянці здійснювалось протягом травня 1984 - травня 1988 року виключно господарським способом із залученням членів колективів Південної регіональної організації товариства військових мисливців та рибалок за дозволами у встановленому на той час порядку, а тому не є самочинним будівництвом; що відповідно до листа Південного територіального квартирно - експлуатаційного управління МОУ за № 303/22/1/243 від 17.04.2009, спірні землі використовуються за Дозволом на будівництво, встановлення літніх будиночків і господарських будівель квартирно-експлуатаційного Управління міста Одеси від 05.03.1980 за № 23/1/110, яке надало такі дозволи на будівництво згідно Наказу командуючого військами ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 22 від 12.02.1980 "О ликвидации Чабанской рыболовно-туристической базы ВОО ОдВО и создании спортивной базы округа"; наказ командуючого військами ІНФОРМАЦІЯ_2 № 22 від 12.02.1980 та Дозвіл на будівництво, встановлення літніх будиночків і господарських будівель виданий Квартирно-експлуатаційним управління міста Одеси № 23/1/110 від 05.03.1980 є діючими, не скасовані, вимоги до суду про їх недійсність не заявлялися; що відповідно до діючих на той час положень Закону України "Про власність", побудований ОСОБА_7 будинок рибака є об`єктом права приватної власності та з огляду на дію презумпції законності набуття права власності, встановленої статтею 321 ЦК України, незаконність набуття ОСОБА_8 права власності повинна була бути встановлена виключно судом, натомість, як зауважує відповідач, такого рішення суду немає, а право власності власників будинків рибака, зокрема ОСОБА_3 , було припинено на підставі наказу МЮУ № 366/5 від 04.02.2022, всупереч рішенню Конституційного Суду України від 16.11.2022 по справі № 3-270/2019(6302/19).
З цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 86 Цивільного кодексу Української РСР "Про власність" (в редакції до 05.08.1992) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними.
Стаття 100 ЦК УРСР визначає, що в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.
Відповідно до ч.1, 3 ст. 105 ЦК УРСР громадянин, який збудував або будує жилий будинок без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Господарські і побутові будівлі та споруди, зведені громадянином без встановленого дозволу або належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок.
Згідно з приписами ст. 105-1 ЦК УРСР літні садові будиночки, будівництво яких здійснюється без належно погодженого проекту або з відхиленнями від норм, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, чинним на початок будівництва, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться садівницьке (виноградарське) товариство, приводяться у відповідність з зазначеними нормами або зносяться громадянами, що здійснюють таке будівництво, чи за їх рахунок. 
Відповідно ст. 12 Закону Української РСР "Про власність" (в редакції від 07.07.1992 праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. 
Стаття 13 наведеного Закону визначає, що об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна i робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.
Отже, наведеними нормами законодавства встановлено, що для будівництва літніх садових будиночків, повинно було здійснюватися відповідно до погодженого проекту та на підставі дозволу на будівництво. 
З урахуванням наведеного суд відхиляє арґументи відповідача, оскільки матеріали справи не містять, а відповідач у встановленому процесуальним законом порядку не надав суду належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 була членом колективу Південної регіональної організації товариства військових мисливців та рибалок, що Акуловою І.М. здійснювалось у травні 1984 – травні 1988 років будівництво будинка рибака; що саме Акуловій І.М. видавався Дозвіл на будівництво, встановлення літніх будиночків і господарських будівель за № 23/1/110 від 05.03.1980.
При цьому суд зауважує, що матеріали справи не містять, а відповідач не надав до матеріалів справи лист Південного територіального квартирно - експлуатаційного управління МОУ за № 303/22/1/243 від 17.04.2009, Дозвіл на будівництво, встановлення літніх будиночків і господарських будівель № 23/1/110 від 05.03.1980 виданий КЕУ міста Одеси та Наказу командуючого військами ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 22 від 12.02.1980 "О ликвидации Чабанской рыболовно-туристической базы ВОО ОдВО и создании спортивной базы округа" або належним чином посвідчені копії наведених доказів.
Щодо набуття ОСОБА_3 права власності на будинок рибака, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи встановлено, що право власності на будинок рибака загальною площею 58,7 м2 за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 було зареєстровано у ДРРП 13.05.2019 на підставі рішення державного реєстратора № 46826800, а в якості підстав для вчинення державним реєстратором реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості зазначені, зокрема, технічний паспорт та довідка № 3310119, видані 24.04.2019 ТОВ "АБТІ".
В контексті вказаних аргументів відповідача суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції станом на час реєстрації ОСОБА_3 права власності) у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
За приписами частини другої ст. 5 наведеного Закону визначено якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. 
Право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.
Відповідно до ст. 27 наведеного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку передбачені у ст. 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції станом на час реєстрації Акуловою І.А. права власності).
Так у відповідності до частини першої наведеної статті для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.
Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.
При цьому суд звертає увагу, що Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що діє з 01.01.2016 передбачає декілька альтернативних механізмів набуття права власності за спрощеною процедурою державної реєстрації таких прав на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992, що і знайшло своє відображення в "Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України за №1127 від 25.12.2015 (надалі - Порядок № 1127) і який визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Так, відповідно до положень п. 40 Порядку № 1127 (у відповідній редакції) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.
За приписами п. 41 Порядку № 1127) для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.
При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992) не подається виходячи з положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
У свою чергу, пунктом 42 Порядку № 1127 передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992, подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.
Матеріалами справи встановлено, що право власності на будинок рибака загальною площею 58,7 м2 за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 було зареєстровано у ДРРП 13.05.2019 на підставі рішення державного реєстратора № 46826800, а в якості підстав для вчинення державним реєстратором реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості зазначені, зокрема, технічний паспорт та довідка № 3310119, видані 24.04.2019 ТОВ "АБТІ".
Як вже зазначалось судом, підставою для реєстрації 13.05.2019 права власності за ОСОБА_3 на будинок рибака загальною площею 58,7 м2 за адресою: АДРЕСА_3 , державним реєстратором зазначені, зокрема, технічний паспорт та довідка № 3310119, видані 24.04.2019 ТОВ "АБТІ".
Варто зауважити, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
При цьому, суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б засвідчували прийняття закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації, присвоєння будинку рибака поштової адреси та оформлення у встановленому законом порядку права користування земельною ділянкою, на якій побудований вище зазначений об`єкт нерухомості.
В свою чергу, з технічного паспорту на нежитлову будівлю від 24.04.2019, виготовленого ТОВ "АБТІ", вбачається, що загальна площа будівлі становить 58,7 м2, яка розташована на земельній ділянці у формі різностороннього прямокутника, загальною площею 118 м2.
При цьому, суд вказує, що технічний паспорт не є правовстановлюючим документом і не може бути самостійною підставою для державної реєстрації права на об`єкт. 
Технічний паспорт є документом, що підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкту, він не підтверджує право власності на зареєстрований об`єкт нерухомості та не дає можливості встановити підстави набуття права власності ОСОБА_3 на вищевказаний об`єкт нерухомості.
Так само у довідці № 3310119 від 24.04.2019 ТОВ "АБТІ" лише зазначає, що об`єкт нерухомості збудований до 05.08.1992, а тому відповідно до "Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна" не належить до самочинного будівництва та не підлягає вводу в експлуатацію, проте матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що спірний об`єкт нерухомості був збудований до вказаної дати, а відповідач протилежного суду не довів.
Щодо присвоєння поштової адреси суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 41 ч. 1 ст. 26 та п. 26 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної рад входять, зокрема, прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами.
Згідно з приписами п.п.9, 10 п. б ст. 30 наведеного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: делеговані повноваження з обліку нежилих приміщень на відповідній території незалежно від форм власності, внесення пропозицій їх власникам щодо використання таких приміщень для задоволення потреб територіальної громад та облік та реєстрація відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.
Отже, питання щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, в тому числі щодо присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна на місцевому рівні, місцевими радами, законодавцем розглядаються в рамках повноважень місцевих рад та їх виконавчих органів щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою.
Суд також зауважує, що тривалий час законодавство України чітко не регламентувало процедуру присвоєння адрес об`єктам нерухомості, проте, обов`язковість наявності документа щодо присвоєння об`єкту нерухомості адреси підтверджується позицією Державної реєстраційної служби України, викладеної в її листі від 15.04.2013 за № 165/06-15-13.
Відповідно до висновку ВАСУ, викладеного у постанові №К/800/24520/15 від 18.02.2016, документом, який підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, може бути як рішення органу місцевого самоврядування, так і інший документ, незалежно від форми, виданий відповідним органом, який дає змогу встановити факт присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, зокрема довідки, виписки.
Порядок присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна у період з 01.07.2019 до 31.12.2020 здійснювався виключно відповідно до "Тимчасового порядку реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна", затвердженого постановою КМУ №367 від 27.03.2019 (надалі – Порядок № 367), яким, зокрема, визначено уповноважений орган з присвоєння адрес.
Так нормами Порядку № 367 встановлено, що рішення про присвоєння або зміну адреси об`єкта будівництва, об`єкта нерухомого майна приймає уповноважений орган містобудування та архітектури. Цією ж нормою закріплено, що уповноваженим органом з присвоєння адреси є: виконавчий орган селищної ради (якщо об`єкт розташований у межах території, на яку поширюються повноваження відповідної селищної ради).
Таким чином, в силу наведених вище правових норм, суд вважає, що належним документом, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, є відповідний документ органу місцевого самоврядування або його виконавчого органу, який дає змогу встановити факт присвоєння спірному об`єкту нерухомого майна адреси, зокрема довідки, виписки, тощо.
В свою чергу, матеріали справи не містять, а відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів звернення Акулової І.М., або іншої особи та отримання документів щодо присвоєння, зміни, коригування адреси об`єкту нерухомого майна за адресою здійснення будівництва відповідно до вимог законодавства.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що поштова адреса розташування спірного об`єкта нерухомості була використана Акуловою І.М. без належних правових підстав, всупереч законодавчим нормам та внесена державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з порушенням вимог законодавства, за відсутності документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси. А відтак, право власності на нежитлову будівлю зареєстровано з порушенням вимог, передбачених законом для реєстрації відповідного речового права.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, при дослідженні судом обставин існування в особи права власності на нерухомість необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право.
Згідно до приписів ст. 12 Земельного кодексу України (в редакції станом на час реєстрації ОСОБА_3 права власності) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону, тощо.
Стаття 13 ЗК України (у наведеній редакції) до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин відносить, зокрема: розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. 
У частині другій ст. 18 ЗК України визначено, що категорії земель України мають особливий правовий режим.
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (п.ж ч. 1 ст. 19 ЗК України).
Приписами ст. 20 ЗК України встановлено, зокрема, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.
Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".
Стаття 77 ЗК України визначає, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Особливості відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України встановлюються законом.
Частинами першою та другою ст. 83 ЗК України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі оборони (ч.2, 4 ст. 84 ЗК України).
Як зазначено у статті 116 ЗК України (у зазначеній редакції) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.
Згідно ч. 1, 8 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.125, 126 ЗК України).
Проте, як встановлено судом, матеріали справи не містять, а відповідач у встановленому порядку не надав суду докази наявності у ОСОБА_3 документів, які посвідчують погодження з власниками землі (КМУ та Чорноморською селищною радою) будівництва спірної нежитлової споруди на землях державної власності (землях оборони) та комунальної власності або виникнення у Акулової І.М. права власності чи права користування земельною ділянкою, на якій було здійснено будівництво у порядку, передбаченому земельним законодавством.
Окрім наведеного, суд звертає увагу на те, що наявність прав на землю у Міноборони підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема Актом на право постійного користування землею серії Б № 031728 від 1983 року; Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1800674642022 від 08.12.2022 та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за Одеським КЕУ право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер 5122755900:02:003:0074, площею 4,0433 га.
Крім того, судом також встановлено, що земельна ділянка, площею 9,8685 га (кадастровий номер 5122755900:02:003:0010), перебуває у власності Чорноморської селищної ради (т.с. 2, а.с. 80-84), межі якої були встановлені 22.09.2006, право власності на яку 20.06.2013 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Щодо посилання відповідача на лист ГУ ДЗК в Одеській області за № А-1241/0-1326/356-22 від 28.10.2022, яким повідомлено, що у наявних у Секторі Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, станом на 31.12.2013 відсутні відомості щодо реєстрації правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку за адресою: Одеська обл., Одеський н-н, смт Чорноморське, вул. Рибацька, 1/24 (т.с. 4, а.с 87) суд його відхиляє, оскільки Державний акт серії Б № 031728 був виданий Виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області у 1983 Чабанській КЕЧ на право постійного користування землею, яка розташована у селищі Гвардійське Комінтернівського району Української РСР (нині смт Чорноморське), а виданий ГУ ДЗК в Одеській області лист підтверджує відсутність у нього відомостей щодо реєстрації прав на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 .
Отже, з урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що подані ОСОБА_7 , для реєстрації її права власності на будинок рибака документи не відповідають вимогам, передбаченим у п.п. 41, 42 Положення № 1127, а тому державним реєстратором КП "Агенція реєстраційних послуг", за відсутності правовстановлюючих та необхідних документів, було протиправно здійснено реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості, загальною площею 58,7 м2, за адресою: АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1827679851227), що підтверджено висновками Центральної колегії МЮУ від 16.07.2021, на підставі яких наказом МЮУ за № 366/5 від 04.02.2022 були скасовані рішення, зокрема, рішення від 13.05.2019 за № 46826800, прийняте державним реєстратором КП "Агенція державної реєстрації" Мельник Т.І. (п.12. наказу) щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на спірний об`єкт нерухомості.
За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті.
Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.
Враховуючи вищезазначені положення нормативно-правових актів та правові висновки Верховного Суду, беручи до уваги те, що спірний об`єкт нерухомості побудований на землях державної власності (землі оборони) та комунальної власності, за відсутності документа про присвоєння адреси, відсутності документів, що підтверджують законність користування земельною ділянкою, на якій він побудований, суд дійшов висновку, що будинок рибака, загальною площею 58,7 м2 за адресою: АДРЕСА_3 є об`єктом самочинного будівництва, право власності на який у ОСОБА_3 не виникло і, як наслідок, не підлягало державній реєстрації.
Виходячи з вище наведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 не набула право власності на будинок рибака, загальною площею 58,7 м2 за адресою: АДРЕСА_3 , виходячи з чого суд вважає, що всі наступні правочини щодо відчуження будинка рибака не можуть бути підставою виникнення у ОСОБА_2 та ТОВ "База-стоянка "Причал" права власності на цей об`єкт.
Як свідчать матеріали справи, в подальшому ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ТОВ "База-стоянка "Причал" укладались правочини, внаслідок чого, станом на час розгляду справи, на земельних ділянках Міноборони та Чорноморської селищної ради за адресою: Одеська обл., Одеський р-н., смт. Чорноморське, вул. Рибацька, 1/24 розміщений об`єкт самочинного будівництва - будинок рибака, право власності на який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем.
Отже суд вважає, що, наведені вище правочини укладені з метою відчуження об`єкту самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_3 , який в силу вимог ст. 376 ЦК України відчужувачам, а згодом відповідачу не належав, побудований самовільно на земельних ділянках Міноборони та Чорноморської селищної ради, право на яку жоден з власників не мав, наведені правочини спрямовані на використання всупереч закону державного та комунального майна - земельних ділянок, а тому перебування на них нежитлової будівлі будинка-рибака, право власності на яку, на даний час, зареєстровано за відповідачем, та використання земельної ділянки, належній Міноборони та Чорноморській селищній раді, без правових підстав, перешкоджає позивачу та третій особі із самостійними вимогами на предмет спору у реалізації ними свого права власності, а тому порушує умови землекористування, у зв`язку із чим об`єкт самочинного будівництва підлягає знесенню на підставі частини четвертої статті 376 ЦК України.
Висновки щодо способу захисту прав власника земельної ділянки у разі зведення на ній самочинного будівництва шляхом задоволення вимоги про знесення самочинно побудованого нерухомого майна є усталеними в судовій практиці Верховного Суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 910/14328/17, від 01.07.2020 у справі № 755/3782/17, від 02.06.2021 у справі № 910/14524/19).
Вирішуючи питання щодо знесення самочинно збудованого об`єкту судом врахована позиціє ЄСПЛ щодо втручання у право відповідача на мирне володіння майном, а тому суд зазначає наступне.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод захищає право власності особи від свавільного втручання держави у її права. 
Однак, ЄСПЛ допускає окремі випадки, коли втручання у права особи є допустим для задоволення "суспільного інтересу", проте таке втручання не повинно перевищувати певну межу між інтересами суспільства або держави та інтересами окремої особи. Для цього необхідно дотримання державою певного балансу та тільки на умовах або підставах передбачених у національному законодавстві держави, у іншому випадку буде порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 зазначила, що застосовуючи до спірних правовідносин статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, суд на підставі зібраних доказів має проаналізувати: 1) чи здійснює власник земельної ділянки, який звернувся до суду, втручання відповідно до приписів національного законодавства у право відповідача як її орендаря на мирне володіння майном останнього, зокрема з огляду на норми права у сфері містобудування й охорони культурної спадщини; 2) чи переслідує таке втручання власника земельної ділянки через здійснення відповідачем самочинного будівництва на орендованій ним земельній ділянці легітимну мету, зокрема, чи є вимога власника цієї ділянки зобов`язати відповідача знести самовільно побудовану на такій ділянці споруду заходом з контролю власником за користуванням його ділянкою відповідно до загальних інтересів, у тому числі інтересів в охороні культурної спадщини; 3) чи є захід із втручання у право відповідача пропорційним визначеній меті (зокрема з огляду на те, що законодавче визначення правових наслідків самочинного будівництва ґрунтується на пріоритеті захисту прав власника земельної ділянки над інтересами орендаря, який хоче спорудити певний об`єкт на цій ділянці), та чи не становитиме для відповідача задоволення вимоги про знесення самочинно побудованої на чужій земельній ділянці споруди такого індивідуального тягаря, який є надмірним з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема з урахуванням поведінки відповідача у відносинах з власником земельної ділянки, а також суспільних інтересів у збереженні культурної спадщини.
Щодо першого питання, то на думку суду власники земельних ділянок, а саме Міноброни та Чорноморська селищна рада, здійснюють втручання відповідно до приписів національного законодавства у право відповідача на мирне володіння майном останнього, шляхом звернення до суду з метою захисту прав держави та відповідної територіальної громади.
Окрім того, суд вважає, що у даному випадку взагалі відсутнє втручання у мирне володіння майном відповідача, оскільки, як було встановлено вище, відповідач не міг набути права власності на об`єкт самовільного будівництва, тому знесення такого об`єкту жодним чином не впливає на його право мирного володіння.
Щодо другого питання, суд вважає, що у даному випадку власник земельної ділянки, звертаючись із позовною заявою про зобов`язання знести самовільно побудовану споруду переслідує легітимну мету, оскільки дана самовільна споруда була збудована на земельній ділянці, що не була відведена для здійснення цієї мети, що порушує права землевласника, як Міноборони так і Чорноморської територіальної громади.
По третьому питанню суд зазначає, що даний захід, а саме зобов`язання відповідача знести самовільно побудовану споруду, є пропорційним визначеній меті, прямо передбачений ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України, окрім того, у суду відсутні підставі вважати, що відповідний захід становитиме для відповідача надмірний індивідуальний тягар, якщо порівнювати його зі шкодою, яка наноситься власникам земельної ділянки та суспільним інтересам, у тому числі, за встановлених обставин того, що відповідачу було відомо про не можливість забудови земель оборони (ця інформація є загальновідомою), про що відповідач посилається у своїх заявах по суті спору, що, на переконання суду, свідчить про недобросовісність поведінки відповідача (керівником якого є Петренко П.А., який укладав із Акуловою І.М. договір купівлі-продажу самочинно збудованого об`єкту, беззаперечно знаючи про існування спору між власниками об`єктів нерухомості, розташованих на землях військового містечка № Чорноморськ-3, за адресою: Одеська область, Одеський район, смт Чорноморське, вул. Рибацька, 1 та про відсутність у Акулової І.М. документів, що посвідчують право землекористування під спірним об`єктом).
Отже, приписи Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та Першого протоколу до неї захищають права добросовісного власника, яким за висновками суду, відповідач не є, виходячи з чого суд дійшов висновку про відсутність неправомірного втручання у право відповідача на мирне володіння майном.
З урахуванням вище наведеного, позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, суд дійшов висновку, що позовна вимога Міноборони до ТОВ "База-стоянка "Причал" про усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер 5122755900:02:003:0074, на якій розташований об`єкт нерухомого майна (будинок рибака), загальною площею 58,7 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер нерухомого майна 1827679851227, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва за рахунок відповідача є належною, ефективною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому з урахуванням Висновку експертів № 24-2923 комісійної судової земельно-технічної експертизи від 01.05.2025, підлягає частковому задоволенню.
Так само суд дійшов висновку, що позовна вимога Чорноморської селищної ради до відповідача про усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер 5122755900:02:003:0010, на якій розташований об`єкт нерухомого майна (будинок рибака), загальною площею 58,7 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер нерухомого майна 1827679851227, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва за рахунок відповідача підлягає задоволенню.
Водночас щодо позовних вимог, заявлених Міноборони та Чорноморською селищною радою про скасування державної реєстрації права власності ТОВ " База-стоянка "Причал" на об`єкт нерухомого майна (будинок рибака), проведеної на підставі рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області № 67901775 від 06.06.2023, суд дійшов до наступних висновків.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 виснувала, що можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені ст. 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна. Тобто, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. У випадку задоволення однієї із зазначених вище вимог юридична доля самочинно побудованого майна (спірного об`єкта нерухомості) буде вирішена у встановленому законом порядку. Разом із цим буде відновлено стан єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
При цьому, якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації.
Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи з огляду на положення п. 5 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ).
Звідси коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного ст. 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, відповідно до якої у спорах про знесення об`єкта самочинного будівництва заявлені позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора є неналежними та такими, що не спрямовані на реальний захист прав та інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 грудня 2025 року у справі № 908/2388/21).
Враховуючи наведені норми матеріального права, а також висновки Великої Палати Верховного Суду щодо них, не заперечення сторонами справи фактичного існування спірного нерухомого майна в натурі, суд зазначає, що належним та ефективним способом захисту прав Міноборони та Чорноморської селищної ради у спірних правовідносинах є лише вимога про знесення самовільно збудованої нежитлової будівлі і задоволення цієї вимоги саме по собі остаточно вирішить юридичну долю спірного самочинного будівництва у встановленому законом порядку.
Аналогічний правовий підхід викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 05.02.2025 у справі № 914/2511/23, від 12.02.2025 у справі № 916/960/22 та від 26.02.2025 у справі № 914/2847/23.
За таких обставин, вимога Міноборони скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ "База-стоянка "Причал" на об`єкт нерухомого майна (будинок рибака) загальною площею 58,7 м2, що розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, смт Чорноморське, вул. Рибацька, 1/24, проведену на підставі рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області № 67901775 від 06.06.2023, на переконання суду не є належним та ефективним способом захисту порушеного права, а тому суд дійшов висновку про відмову Міноборони у задоволенні позову в цій частині.
З тих самих підстав суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги Чорноморської селищної ради про скасування державної реєстрації права власності ТОВ "База-стоянка "Причал" на об`єкт нерухомого майна (будинок рибака) загальною площею 58,7 м2, що розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, смт Чорноморське, вул. Рибацька, 1/24, проведену на підставі рішення державного реєстратора Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області № 67901775 від 06.06.2023
Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до приписів ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. 
Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навивши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії"). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Враховуючи вище наведене судом відхиляються аргументи відповідача про те, що Міноборони не має право власності на спірну земельну ділянку, на підтвердження чого він посилається на рішення Господарського суду Одеської області від 08.05.2012 по справі № 6/63-10-1719, яким, за ствердженням відповідача, було відмовлено Військовому прокурору Одеського гарнізону в задоволенні вимог про визнання права власності на землю, на якій розташовані будиночки рибака, оскільки зазначене спростовується резолютивною частиною рішення Господарського суду Одеської області у справі № 6/63-10-1719 та наявними у матеріалах справи доказами набуття Міноборони прав на земельну ділянку з кадастровим номером 5122755900:02:003:0074.
Так само судом відхиляються арґументи відповідача про те, що наказ Міністерства юстиції України № 366/5 від 04.02.2022 не відповідає рішенню Конституційного Суду України від 16.11.2022 по справі № 3-270/2019(6302/19) щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого припису статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (непорушності права власності) від 16.11.2022, оскільки наказ № 366/5 був виданий Міністерством юстиції України 04.02.2022 на підставі положень ч 3 ст. 26, п.п. а, г п. 2 ч 6 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 10.12.2021 (чинній на час прийняття наказу), а Рішення Конституційного Суду України щодо невідповідності Конституції України положень п. 1 ч. 7 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству" від 12.05.2022 було прийнято 16.11.2022 та в ньому зазначено, що неконституційний припис втрачає чинність через шість місяців з дня ухвалення рішення, тобто 16.05.2023.
З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів та аргументів, наведених учасниками справи у своїх заявах по суті спору.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши подані учасниками справи аргументи та докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Міністерства оборони України та Чорноморської селищної ради.
Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у цій справі слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись ст. ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:

1. Позов Міністерства оборони України - задовольнити частково.
2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "База-стоянка "Причал" (вул. Рибацька, № 1, смт. Чорноморське, Одеський р-н, Одеська обл., 67570, код ЄДРПОУ 41594267) усунути перешкоди Міністерству оборони України (просп. Повітряних Сил, № 6, м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ 00034022) у користуванні частиною земельної ділянки площею 50 кв.м., кадастровий номер 5122755900:02:003:0074, на якій розташований об`єкт нерухомого майна (будинок рибака), загальною площею 58,7 кв.м., за адресою: Одеська область, Одеський район, смт. Чорноморське, вул. Рибацька, 1/24, реєстраційний номер нерухомого майна 1827679851227, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "База-стоянка "Причал".
3. В решті позовних вимог Міністерства оборони України – відмовити.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "База-стоянка "Причал" (вул. Рибацька, № 1, смт. Чорноморське, Одеський р-н, Одеська обл., 67570, код ЄДРПОУ 41594267) на користь Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, № 6, м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ 00034022) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
5. Позов Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області - задовольнити частково.
6. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "База-стоянка "Причал" (вул. Рибацька, № 1, смт. Чорноморське, Одеський р-н, Одеська обл., 67570, код ЄДРПОУ 41594267) усунути перешкоди Чорноморській селищній раді Одеського району Одеської області (вул. Гвардійська, № 19, смт. Чорноморське, Одеський р-н, Одеська обл., 67570, код ЄДРПОУ 05583176) у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер 5122755900:02:003:0010, на якій розташований частково об`єкт нерухомого майна (будинок рибака), площею 22,0 кв.м.,за адресою: Одеська область, Одеський район, смт. Чорноморське, вул. Рибацька, 1/24, реєстраційний номер нерухомого майна 1827679851227, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "База-стоянка "Причал".
7. В решті позовних вимог Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області – відмовити.
8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "База-стоянка "Причал" (вул. Рибацька, № 1, смт. Чорноморське, Одеський р-н, Одеська обл., 67570, код ЄДРПОУ 41594267) на користь Чорноморській селищній раді Одеського району Одеської області (вул. Гвардійська, № 19, смт. Чорноморське, Одеський р-н, Одеська обл., 67570, код ЄДРПОУ 05583176) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.
Накази видати відповідно до ст. 327 ГПК України.
Повне рішення складено 21 липня 2026 р.

Суддя О.В. Цісельський