Справа № 517/692/26
Провадження № 2/517/373/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року с-ще Захарівка

Захарівський районний суд Одеської області в складі
головуючого судді Меєчка О.М.,
за участю секретаря судового засідання Хасанової С.Т.,
представника відповідача – адвоката Хлопка В.Ф.
(в режимі відеоконференції),

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Захарівка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

установив:

Представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Зазначена позовна заява обґрунтована тим, що 30 грудня 2024 року між ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 273970. Згідно умов даного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором на таких умовах: сума виданого кредиту - 8000 гривень, строк кредиту - 90 днів, відсоткова ставка 0,72 % (процентів) на добу. 
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачеві кредитні кошти в обумовленому договором розмірі.
Водночас відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед кредитодавцем не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість.
19 грудня 2025 року між ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 19122025/1, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 19 грудня 2025 року до договору факторингу №19122025/1, ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 273970 від 30 грудня 2024 року.
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором загальний розмір заборгованості становить 10246 гривень 40 копійок, з яких 8000 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2246 гривень 40 копійок - прострочена заборгованість за відсотками.
Оскільки, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором № 273970 від 30 грудня 2024 року не виконав, тому позивач просить суд стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 273970 від 30 грудня 2024 року в сумі 10246 гривень 40 копійок.
Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 25 червня 2026 року відкрито провадження у справі та її розгляд відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін (а.с. 30).
13 липня 2026 року від представника відповідача – адвоката Хлопка В.Ф. через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 37-43). У відзиві зазначає, що у позовній заяві вказано, що 30 грудня 2024 року між ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 273970 про надання коштів на умовах фінансового кредиту. 19 грудня 2025 року між ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 19122025/1, за яким первісний кредитор зобов`язався відступити фактору права вимоги, визначені у Реєстрі прав вимоги, а право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги.
Водночас позивач не надав до матеріалів справи Реєстр прав вимоги, який відповідно до умов договору факторингу є документом, що підтверджує перехід права вимоги. Натомість на підтвердження своїх вимог позивач надав лише витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 19122025/1 від 19 грудня 2025 року, який, на думку представника відповідача, не є належним доказом переходу права вимоги. У зазначеному витягу містяться лише номер і дата кредитного договору, дані позичальника та сума заборгованості. 
Отже, позивач не надав належним чином оформлений Реєстр прав вимоги, а наданий витяг з Реєстру боржників не підтверджує переходу права вимоги за кредитним договором від ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС».
Крім того, представник відповідача заперечує проти стягнення з відповідача простроченої заборгованості за процентами у розмірі 2246 гривень 40 копійок, посилаючись на частину 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Зі змісту вказаної норми вбачається, що військовослужбовцям, які проходять військову службу в особливий період та беруть участь у заходах із захисту незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України, проценти за користування кредитом, а також штрафні санкції та пеня не нараховуються (крім випадків, прямо передбачених законом щодо кредитів на придбання житла або автомобіля).
Отже, відповідач як військовослужбовець, який проходить службу в особливий період, повинен бути звільнений від нарахування та сплати процентів за споживчим кредитом, а тому вимоги позивача про стягнення 2246 гривень 40 копійок процентів є безпідставними.
Також, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15500 гривень.
Представник вважає зазначений розмір витрат явно завищеним та неспівмірним зі складністю справи. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» є позивачем у тисячах аналогічних справ, а позовні заяви у таких спорах мають типовий (шаблонний) характер. Крім того, ціна позову у даній справі 10246 гривень 40 копійок, а заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу становить 15500 гривень, що становить 151,27 % ціни позову, є не те що неспівмірним, а навіть нелогічним. До того ж позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесення заявлених до відшкодування витрат.
З огляду на викладене, представник відповідача вважає заявлені витрати на професійну правничу допомогу неспівмірними та просить суд зменшити їх до 0 гривень.
14 липня 2026 року від представника позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій він просить суд позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» задовольнити в повному обсязі (а.с. 59-63). У відповіді на відзив зазначає таке. 
Так, щодо відступлення права вимоги за кредитним договором вказує, що 19 грудня 2025 року між ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» укладено договір факторингу №19122025/1, за умовами якого первісний кредитор відступив позивачу права вимоги до боржників, визначених у Реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором № 273970 від 30 грудня 2024 року.
На підтвердження переходу права вимоги позивач надав належним чином засвідчений витяг з Реєстру боржників, оформлений відповідно до вимог частин 1, 2 статті 95 ЦПК України та підпункту 12 пункту 10 розділу II Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року за №1000/5.
Отже, додані докази підтверджують перехід права грошової вимоги, а доводи відповідача про недоведеність такого переходу є безпідставними.
Щодо нарахування відсотків військовослужбовцям вказує, що зі змісту частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що окремі категорії військовослужбовців під час дії особливого періоду звільняються від нарахування процентів за користування кредитом, а також штрафних санкцій і пені (крім випадків, визначених законом).
Водночас реалізація зазначеної пільги передбачає повідомлення кредитора про проходження військової служби та надання документів, що підтверджують право на її застосування. Такий підхід узгоджується з роз`ясненнями Національного банку України, викладеними у листі від 02 вересня 2014 року №18-112/48620.
Оскільки відповідач не надав первісному кредитору документів, необхідних для застосування пільги, підстави для поширення на спірні правовідносини частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутні.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що разом із позовною заявою позивач подав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у якому зазначив про понесені та очікувані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15500 гривень.
Поданими до справи доказами належним чином підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням кваліфікації, досвіду та завантаженості адвоката, а тому заперечення відповідача щодо їх недоведеності є безпідставними.
20 липня 2026 року від представника відповідача – адвоката Хлопка В.Ф. через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» письмові заперечення на відповідь на відзив (а.с. 66-68). У запереченнях зазначає таке. 
Так, представник позивача не надав Додаток №1 до договору факторингу, який є його невід`ємною частиною, натомість долучив витяг з Реєстру боржників. Однак такий витяг не є належним доказом переходу права вимоги, оскільки містить лише номер і дату кредитного договору, дані позичальника та суму заборгованості, але не відображає руху коштів, розрахунку заборгованості, здійснених платежів, підстав їх нарахування, а також не підтверджує передачу новому кредитору матеріалів кредитної справи.
Крім того, безпідставними є посилання представника позивача на Наказ Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року №1000/5, оскільки договір факторингу не є службовим документом, а тому вимоги цього нормативного акта щодо оформлення витягів у даному випадку не застосовуються.
Також, відповідач долучив до відзиву копію військового квитка, довідку про призов на військову службу та інші документи, що підтверджують його статус військовослужбовця.
У відзиві зазначалося, що у спорах про стягнення заборгованості за кредитним договором суд повинен самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з урахуванням пільг, передбачених частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема шляхом зменшення визначеної кредитором суми боргу на суми. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21.
Крім цього, твердження представника позивача про те, що заявлений розмір витрат підтверджено належними та допустимими доказами, є безпідставними, оскільки ні до позовної заяви, ні до відповіді на відзив не додано жодного доказу, який би підтверджував фактичне понесення витрат, заявлених до відшкодування.
30 липня 2026 року від представника позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшла заява про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. У вказаній заяві представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 15500 гривень (а.с 72-74). 
Представник відповідача – адвокат адвоката Хлопко В.Ф. у судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому, пояснив, що вони не заперечують факт отримання відповідачем кредитних коштів. Водночас матеріали справи не містять доказів переходу права вимоги за кредитним договором до позивача. Зокрема в матеріалах відсутній реєстр боржників, з моменту підписання якого до сторони переходять права вимоги до боржників за договорами. Також, відповідач є військовослужбовцем, тому відповідно до чинного законодавства, він має право на списання нарахованих відсотків за кредитним договором. Крім цього, розмір витрат на правову допомогу у сумі 15500 гривень, який позивач просить стягнути з відповідача є явно завищеним та неспівмірним зі складністю справи, тому просить суд зменшити їх розмір.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином (а.с. 96). У відповіді на відзив на позовну заяву просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Розгляд справи проводити за його відсутності (а.с. 63).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду (а.с. 99). Відповідач про причини неявки суд не повідомив із заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався.
Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (пункт 3 частини 1 статті 3 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно частини 6 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 8 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Згідно частини 1 статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору (стаття 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Так, як судом установлено та не заперечується стороною відповідача, що 30 грудня 2024 року, пройшовши ідентифікацію, ОСОБА_1 уклав з ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» Договір про надання фінансового кредиту № 273970, який разом з Графіком розрахунків та загальної вартості кредиту, підписав за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором KL8649 (далі-Договір) (а.с. 13-18). 
Відповідно до пункту 1.1 Договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 8000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності (далі-Кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Тип кредиту – кредит.
Згідно пункту 1.2 Договору, Кредит надається строком на 90 днів. Строк дії договору 90 днів. Але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання Сторонами. Клієнт не має права ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених договором.
Згідно пункту 1.3 Договору, за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 262,8 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 0,72 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки – фіксована. Без письмової згоди Клієнта Товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за Договором. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 14 днів.
Відповідно до пункту 1.5 Договору Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки вказаної клієнтом.
В розділі 9 Реквізити та підписи сторін клієнтом ОСОБА_1 вказаний такий номер картки: НОМЕР_1 .
ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 273970 від 30 грудня 2024 року, надавши ОСОБА_1 грошові кошти, що підтверджується копією листа (підтвердження) ТОВ «ПрофітГід». Вказаним листом (підтвердженням) ТОВ «ПрофітГід» підтвердило, що в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-1 від 30 вересня 2020 року та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, ТОВ «ПрофітГід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: надавач послуг ТОВ «ПрофітГід», платник ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ», номер транзакції 43558-70051-68294, дата/час здійснення переказу 30.12.2024 21:30, сума переказу 8000 гривень, номер платіжної картки отримувача НОМЕР_1 , емітент картки PUMB (FIRST UKRAINIAN INTERNATIONAL BANK), код авторизації 061076, код RRN 436521407221, призначення переказу видача кредиту # 273970 (зв.а.с. 23). 
Зазначені докази є належними та достатніми для висновку про виконання первісним кредитором ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» свого обов`язку за кредитним договором № 273970 від 30 грудня 2024 року.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно із статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.
Відповідно до статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Згідно із статтею 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
19 грудня 2025 року, між ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 19122025/1, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с. 19-21).
Відповідно до пункту 2.1 Договору факторингу Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права Вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити Клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах визначених цим Договором.
Згідно пункту 4.1 Договору факторингу перехід Права вимоги: право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог.
Відповідно до копії Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 19122025/1 від 19 грудня 2025 року, ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кредитним договором № 273970 від 30 грудня 2024 року в сумі 10246 гривень 40 копійок, з яких 8000 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2246 гривень 40 копійок - прострочена заборгованість за відсотками (а.с. 9).
Розмір вказаної суми підтверджується копією виписки з особового рахунку за кредитним договором (зв.а.с. 8).
На підтвердження повної оплати за договором факторингу позивачем надано суду копії платіжних інструкцій № 183 від 19 грудня 2025 року, № 212 від 22 січня 2026 року, № 236 від 18 лютого 2026 року (а.с. 22-23).
Надана копія договору та витяг з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджує факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним ним з ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» кредитним договором № 273970 від 30 грудня 2024 року. 
Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення з відповідача на користь ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором, а договір факторингу відповідачем не оспорювався, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.
Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували перехід права вимоги за кредитним договором та визначений розмір заборгованості за кредитом.
Крім цього, у матеріалах справи міститься копія вимоги (повідомлення) про виконання зобов`язань за кредитним договором № б/н від 17 березня 2026 року, направленої за місцем реєстрації відповідача, в якій міститься інформація щодо відступлення права вимоги за вказаним договором на користь ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» (а.с. 8).
З огляду на викладене, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про недоведеність переходу права вимоги за кредитним договором № 273970 від 30 грудня 2024 року від ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС».
Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено належний перехід права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 273970 від 30 грудня 2024 року від ТОВ «КЛАЙ ІНВЕСТ» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС».
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови договору не виконуються, кошти, відсотки за його користування не повертаються.
Згідно із статтю 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 525 ЦК України установлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кошти, порушив вимоги статті 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до копії виписки з особового рахунка за кредитним договором № 273970 від 30 грудня 2024 року (зв.а.с. 8) та детального розрахунку за вказаним кредитним договором здійсненого представником позивача у наданій відповіді на відзив (зв.а.с. 60 – а.с. 61) розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором складає 10246 гривень 40 копійок, з яких 8000 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2246 гривень 40 копійок - прострочена заборгованість за відсотками.
Заборгованість нарахована не позивачем, а первісним кредитором за укладеним договором та з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Розмір відсотків, який нарахований первісним кредитором відповідає умовам кредитного договору, а самі відсотки нараховано протягом 39 днів (в межах строку кредитування).
Водночас, оцінюючи доводи представника відповідача щодо поширення на відповідача, як військовослужбовця, пільг, передбачених законодавством, які звільняють його від нарахування процентів за кредитом, суд зазначає таке.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У статтях 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно із пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Вказаний вище пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15, від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц, від 14 травня 2021 року у справі № 502/1438/18, від 24 лютого 2022 року у справі № 591/4698/20, від 12 травня 2022 року у справі № 336/512/18, від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21.
Застосування приписів пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.
Положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Подібні за змістом висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19.
Так, згідно із копіями військового квитка серії НОМЕР_2 та довідки військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України від 29 травня 2026 року № 3650 установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02 липня 2025 року по теперішній час перебуває на військовій службі по мобілізації у АДРЕСА_1 (а.с. 47-50, 51). Відомостей про звільнення ОСОБА_1 з військової служби вказані документи не містять.
Отже, ОСОБА_1 є таким, що має право на гарантії соціального та правового захисту передбачені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для військовослужбовців, зокрема заборону нарахування процентів за користування кредитними коштами.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що на даний час ОСОБА_1 є особою, на яку поширюється дія пункту 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Водночас суд зазначає, що кредитний договір укладено 30 грудня 2024 року, а проценти у сумі 2246 гривень 40 копійок нараховані первісним кредитором за період до мобілізації відповідача, яка відбулася 02 липня 2025 року. Отже, на момент їх нарахування відповідач не мав права на пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому зазначена сума процентів підлягає стягненню.
За таких обставин, ураховуючи зазначене вище, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 273970 від 30 грудня 2024 року підлягає задоволенню, шляхом стягнення з останнього на користь позивача грошової суми у розмірі 10246 гривень 40 копійок, з яких 8000 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2246 гривень 40 копійок - прострочена заборгованість за відсотками.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3328 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1164800 грн).
Згідно з частиною 3 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до платіжної інструкції № 936 від 20 квітня 2026 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС», у відповідності до вказаних положень закону сплачено судовий збір за подання позовної заяви в електронній формі з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» у розмірі 2662 гривні 40 копійок (зв.а.с.21).
Отже, з урахуванням задоволення позову, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України та частини 3 статті 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача також потрібно стягнути судовий збір в розмірі 2662 гривні 40 копійок.
Вирішуючи заяву представника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» про відшкодування судових витрат у сумі 15500 гривень, понесених на правову допомогу суд зазначає таке.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина 1, пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії: договору про надання правової допомоги 09/04/2026 від 09 квітня 2026 року, який укладений між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» та адвокатським бюро «Пархомчук та партнери» (а.с. 11-12), копію платіжної інструкції № 4732 від 27 липня 2026 року про перерахування позивачем адвокатському бюро «Пархомчук та партнери» грошових коштів у сумі 15500 гривень (а.с.75), копією розрахунку адвокатського бюро «Пархомчук та партнери» № 27.07.2026-69 від 27 липня 2026 року на суму 15500 гривень (а.с. 76), копію акта про отримання правової допомоги від 27 липня 2026 року на суму 15500 гривень, з яких зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання заборгованості – 1500 гривень, складення та подання до суду позовної заяви – 9000 гривень , інші клопотання та заяви до суду, складання процесуальних документів – 4500 гривень, канцелярські витрати – 500 гривень (а.с. 77).
Згідно з частинами 4-6 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) міститься висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічний висновок (обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами) наведений: у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 09 квітня 2019 року у справі № 826/2689/15, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
Отож суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Так, представник відповідача у відзиві на позовну заяву заявив клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність, оскільки справа є нескладною та типовою. У зв`язку з цим просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу.
Із змісту частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 775/9215/15ц).
Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.
Із урахуванням конкретних обставин суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (постанова Верховного Суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З копії акту про отримання правової допомоги від 27 липня 2026 року на суму 15500 гривень вбачається, що адвокатом в рамках даної справи надані такі послуги: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості в рамках кредитного договору № 273970 від 30 грудня 2024 року – 0,5 годин (вартість 1 години 3000 гривень) – 1500 гривень; складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики – 3 години (вартість 1 години 3000 гривень) – 9000 гривень; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу судової справи – 1,5 годин (вартість 1 години – 3000 гривень) 4500 гривень; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції – 500 гривень (а.с. 77).
Водночас суд звертає увагу, що зазначений у пункті 2 Акту перелік послуг, а саме складення та подання до суду позовної заяви, підготовка доказів та додатків до неї, а також моніторинг і аналіз судової практики, за своїм змістом охоплює та передбачає здійснення адвокатом відповідних процесуальних дій, необхідних для підготовки та подання позову, у тому числі підготовку інших заяв, клопотань та процесуальних документів, пов`язаних із розглядом справи. Отже, роботи, зазначені у пункті 4 Акту, фактично є складовою частиною комплексу послуг, передбачених пунктом 2 Акту, та окреме визначення їх як самостійного виду правничої допомоги не свідчить про надання адвокатом додаткових, відокремлених послуг.
Крім цього, суд зауважує, що участь представника позивача у розгляді справи фактично обмежилася складенням та поданням позовної заяви. Зазначена справа не характеризується підвищеною складністю з огляду на типовість заявлених позовних вимог для справ цієї категорії, характер спірних правовідносин та незначний розмір ціни позову, яка становить 10246 гривень. У зв`язку з цим обсяг та складність виконаної представником позивача роботи не потребували значних затрат часу.
Отож здійснивши оцінку розміру судових витрат, понесених ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, крізь призму вимог, установлених статтею 137 та статтею 141 ЦПК України, урахувавши положення наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість, пропорційність та розумність розміру витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також зважаючи на обсяг виконаних робіт, заперечення представника відповідача на заяву про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку про те, що заява ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» підлягає частковому задоволенню.
Оскільки, розмір заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію розумності їхнього розміру та реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), такі витрати у визначеному заявником обсязі не мають характеру необхідних і не співмірні з виконаною роботою в суді, отже, наявні підстави для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді до 4000 гривень, які відповідач має відшкодувати позивачу.
На підставі викладеного та керуючись статтями 509, 514, 525, 526, 530, 610, 628, 629, 1054, 1055, 1077-1080, 1084 ЦК України, статтями 3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», статтями 19, 27, 83, 141, 175, 274-275 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 273970 від 30 грудня 2024 року в сумі 10246 (десять тисяч двісті сорок шість) гривень 40 копійок, з яких: 8000 (вісім тисяч) гривень – прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2246 (дві тисячі двісті сорок шість) гривень 40 копійок – прострочена заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» судовий збір в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 10 вересня 2026 року.
Відомості про сторони у справі:

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕНЕРА ФІНАНС», код ЄДРПОУ 43561872, місцезнаходження: вул. Львівська, буд. 23, офіс 703, м. Київ, 03115, рахунок НОМЕР_4 в АТ «КОМІНБАНК», МФО 322540;

відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя