ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року 

м. Київ

справа №420/37294/25

адміністративне провадження № К/990/29186/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2026 (колегія суддів у складі: головуючого судді Шевчук О.А., суддів Бойка А.В., Тарновецького І.І.) у справі №420/37294/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення.
I. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
1. У листопаді 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (далі - відповідач, Інститут), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 07.07.2025 №ЦО-4277, яким ОСОБА_1 з 07.07.2025 скасована інвалідність 2-ої групи.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення процедури прийняття рішення і зауважує на тому, що воно прийняте за наслідками заочного перегляду рішення медико-соціальної експертної комісії, втім, як вважає позивач, медико-соціальна експертиза має проводитися на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження та з проведенням необхідних досліджень на базі відповідних медичних установ. 
На переконання позивача, відповідач на порушення порядку, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи», здійснив перевірку обґрунтованості рішення медико-соціальної комісії та скасував рішення про встановлення інвалідності за відсутності на те законних підстав, а тому, на його думку, оскаржуване рішення підлягає скасуванню.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
3. Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №238263 від 21.03.2019, ОСОБА_1 призначена ІІ група інвалідності безстроково.
4. Згідно з наявною в матеріалах справи виписки з медичної карти стаціонарного хворого №10270 від 29.05.2023 ОСОБА_1 встановлений діагноз гострий передньорозповсюджений інфаркт міокарду ЛШ та 20.05.2023 проведена ангіопластика та стентування ПМША 1DES.
5. 15.04.2025 ОСОБА_1 отримав від Інституту повідомлення від 18.02.2025 за вих.№624/03-19 про необхідність у період з 18.02.2025 по 18.03.2025 прибути до клініки для проведення медичного обстеження на предмет перевірки законності висновку про встановлення йому інвалідності. 
6. 16.04.2025 ОСОБА_1 направив до Інституту лист, в якому посилаючись на те, що вказане вище повідомлення отримане із значним запізненням, просив повідомити про подальший порядок проведення перевірки. 
7. 08.07.2025, не отримавши відповідь, позивач повторно направив до Інституту лист щодо інформування про подальший порядок проведення перевірки.
8. У відповідь на звернення позивача, відповідач листом від 30.07.2025 №2309/01-19 повідомив про те, що відповідь на звернення позивача міститься в Положенні про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, а саме в абзаці 3 підпункту 5 пункту 8.
9. У подальшому Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 06.10.2025 повідомило ОСОБА_1 про те, що згідно інформації Інституту (витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 07.07.2025 №ЦО-4277) його не визнано особою з інвалідністю, у зв`язку з чим пенсійне посвідчення знищене з 31.07.2025.
10. До вказаного листа долучений Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 07.07.2025 №ЦО-4277 стосовно ОСОБА_1 , згідно з яким вказаним рішення визнано, що не має підстав для визнання позивача особою з інвалідністю з 07.07.2025.
11. 14.10.2025 представник позивача на адресу Інституту направив адвокатський запит щодо надання інформації про підстави прийняття такого рішення, переліку документів та доказів, на підставі яких проведена перевірка експертного рішення МСЕК, також копії самого рішення від 07.07.2025 №ЦО-4277, однак відповідь не надана. 
12. Судом апеляційної інстанції встановлено, що Державне бюро розслідувань на адресу Міністерства охорони здоров`я України направило постанову Державного бюро розслідувань про залучення спеціалістів.
13. Державне бюро розслідувань листом від 31.01.2025 №3187-25/10-2-02-01-1348/25 направило на адресу Інституту постанову Державного бюро розслідувань від 31.01.2025 про залучення спеціалістів.
У вказаній постанові зазначено, що Головне слідче управління Державного бюро розслідувань здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні від 21.10.2024 №62024000000000923 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 190, частиною четвертою статті 191, частиною другою статті 364, частиною другою статті 366, частиною першою статті 366-2, частиною другою і четвертою статті 358 Кримінального кодексу України щодо видачі МСЕК завідомо неправдивих документів про встановлення інвалідності. 
На обґрунтування постанови зазначено, що під час досудового розслідування кримінального провадження виникла необхідність у перевірці обґрунтованості рішень, прийнятих експертними командами (медико-соціальними експертними комісіями) щодо встановлення груп ряду працівникам державних і правоохоронних органів.
Цією постановою у кримінальному провадженні від 21.10.2024 №62024000000000923 в якості спеціалістів для проведення дослідження залучено працівників Інституту.
Також цією постановою поставлений перелік питань, які підлягають дослідженню спеціалістами, зокрема: Чи обґрунтовано прийняті рішення медико-соціальними експертними комісіями про встановлення груп інвалідності, в тому числі, ОСОБА_1 .
14. На підставі постанови експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи при Державній установі «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» ініційована перевірка обґрунтованості рішення МСЕК щодо видачі довідки до акта огляду ОСОБА_1 із призначенням 2-ї групи інвалідності безстроково.
15. Протоколом розгляду під час перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії від 07.07.2025 за результатами перевірки експертною командою Інституту прийняте рішення про необхідність проведення повторного оцінювання повсякденного функціонування особи експертною командою Центру оцінювання функціонального стану особи.
16. Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії 07.07.2025 №ЦО-4277 фактично визнано, що ОСОБА_1 2-га група інвалідності встановлена необґрунтовано. 
В пункті 11 вказаного рішення зазначено, що розглянувши надану документацію, експертна команда дійшла висновку: ступені функціональних порушень, що вказані в акті огляду МСЕК, не підтверджені об`єктивними даними в епікризах зі стаціонарів та додатковими методами обстеження (відсутнє МРТ (або КТ) головного мозку, наявність та ступінь вираженості вестибулоатактичного синдрому є сумнівною: не підтверджені медичним висновком отоларинголога, не проводилася вестибулометрія; лише одне стаціонарне лікування з приводу погіршення стану за міжкомісійний період), а тому згідно з Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317) даних для встановлення жодної з груп інвалідності з 07.07.2025 немає.
17. Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача і вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
18. Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 29.01.2026 у задоволенні позову відмовив.
19. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваного рішення, оскільки позивач уникав прибуття до установи з метою проходження обстеження, а також врахував, що під час дослідження документів встановлено, що інвалідність позивачу встановлена необґрунтовано, тому експертна команда мала право скасувати рішення МСЕК щодо визнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю, а присутність останнього не була обов`язковою. 
20. П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 26.05.2026 апеляційну скаргу позивача задовольнив, скасував рішення суду першої інстанції і ухвалив нову постанову, якою позов задовольнив.
21. Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що недотримання відповідачем Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338 (далі - Порядок №1338, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), свідчить про порушення процедури при проведенні перегляду та повторного оцінювання осіб з інвалідністю, а тому оскаржуване рішення, яким визнано, що позивачу друга група інвалідності встановлена необґрунтовано, є протиправним і підлягає скасуванню.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ НА НЕЇ
22. Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
23. Підставою касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції скаржник визначає положення пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
На обґрунтування цієї підстави скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції приписів Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338 (далі - Порядок №1338, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2026 у справі №360/660/25, у якій колегія суддів зазначила, що висновок судів про необхідність дотримання процедури, встановленої Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561 (далі - Інструкція №561), під час здійснення перевірки обґрунтованості рішень нижчестоящих комісій, є юридично помилковим. Якщо Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я встановлює, що рішення про інвалідність було прийнято без належної клінічної бази або з порушенням критеріїв, визначених у медичних стандартах, вона може скасувати таке рішення заочно. У цьому випадку об`єктом перевірки є не сама особа (її фізичний стан), а легітимність та медична достовірність акта комісії, що перевіряється.
24. Скаржник наполягає на правомірності оскаржуваного рішення та хибності висновків суду апеляційної інстанції про те, що Порядок №1338 не передбачає право Центру оцінювання функціонального стану особи скасовувати рішення медико-соціальної експертизи іншим шляхом, ніж як проведення повторного оцінювання функціонального стану особи, з її викликом та повідомленням, що таке оцінювання має проводитися на підставі дослідження медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження, та проведених необхідних досліджень.
25. Відповідач зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував положення пункту 13 Положення №1317, в якому законодавець чітко розмежовує процесуальні дії щодо перевірки обґрунтованості прийнятих рішень та проведення медико-соціальної експертизи. Перша є формою перевірки медичної документації, а також медичного висновку на відповідність критеріям, визначеним Інструкцією №561. У випадку, якщо за результатами аналізу документів комісія виявляє очевидну відсутність правових або медичних підстав для встановлення групи інвалідності (наприклад, невідповідність діагнозу критеріям Інструкції №561), вона має повноваження скасувати таке рішення без призначення нового огляду особи. 
26. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував, що експертна комісія з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи, маючи достатні правові підстави та в межах повноважень, визначених чинним законодавством здійснила законний і обґрунтований аналіз документів медико-експертної справи позивача на підтвердження законних підстав експертного рішення медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) щодо встановлення позивачу ІІ групи інвалідності безстроково та прийняла відповідне рішення про невизнання особи з інвалідністю.
27. Відповідач доводить, що висловлений судом апеляційної інстанції висновок про те, що Порядок №1338 не передбачає право Центру оцінювання функціонального стану особи скасовувати рішення МСЕК іншим шляхом, ніж як проведення повторного оцінювання функціонального стану особи, з її викликом та повідомленням, що таке оцінювання має проводитися на підставі дослідження медичних документів, сформованих за результатами повторного медичного обстеження, та проведених необхідних досліджень, не відповідає фактичним обставинам справи та свідчить про неправильне застосування судами положень Порядку №1338.
28. У касаційній скарзі скаржник, окрім наведеного, покликається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України і зауважує, що ця справа становить для відповідача виняткове значення, оскільки судом апеляційної інстанції у спірних правовідносинах невірно трактуються приписи підпункту 2 пункту 8 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, пункту 51 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджених Постановою №1338, що має негативний вплив на діяльність Центру оцінювання функціонального стану особи, як новоутвореного органу, покликаного на забезпечення ефективної та прозорої процедури перевірки обґрунтованості рішень, прийнятих під час оцінювання та/або прийнятих медико-соціальними експертними комісіями.
29. Позивач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції, просить залишити його без змін, а касаційну скаргу відповідача просить залишити без задоволення. 
30. Позивач вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, скасовуючи йому інвалідність без його відома і не проводячи обстеження його фізичного стану, вийшов за межі наданих йому повноважень, визначених Порядком №1338.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
31. Верховний Суд переглянув оскаржуване судове рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи встановлених судом, перевірив правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права та дійшов наступного висновку.
32. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
33. 15.12.2023 набрав чинності Закон України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 №2073-IX (далі - Закон №2073-IX, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який упорядковує відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у спосіб прийняття й виконання адміністративних актів (частина перша статті 1 Закону №2073-IX).
34. Частиною першою статті 6 Закону №2073-IX визначено, що адміністративний орган здійснює адміністративне провадження виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, цим Законом та іншими законами України, а також на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
35. Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону (частина третя статті 8 Закону №2073-IX).
36. Статтею 18 цього закону гарантовано ефективні засоби правового захисту. Цією нормою передбачено, що особа має право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністративного органу в порядку адміністративного оскарження відповідно до цього Закону та/або в судовому порядку. 
37. Статтею 27 Закону №2073-IX визначено коло осіб, які є учасниками адміністративного провадження. Відповідно до частини першої цієї норми учасником адміністративного провадження є: 1) особа, питання про право, свободу чи законний інтерес або обов`язок якої вирішується в адміністративному акті (адресат), у тому числі: а) особа, яка з метою забезпечення реалізації свого права, свободи чи законного інтересу або виконання нею визначеного законом обов`язку звертається до адміністративного органу із заявою про прийняття адміністративного акта (заявник); б) особа, стосовно якої адміністративний орган ініціював адміністративне провадження; в) особа, яка з метою захисту свого права, свободи чи законного інтересу звертається до адміністративного органу із скаргою (скаржник); 2) інша особа, на право, свободу чи законний інтерес якої негативно впливає або може вплинути адміністративний акт (заінтересована особа).
38. Підпунктом 11 частини першої статті 28 Закону №2073-IX передбачено право учасників адміністративного провадження оскаржити у передбаченому законом порядку адміністративний акт, процедурне рішення або дію, бездіяльність адміністративного органу.
39. За правилами статті 36 Закону №2073-IX адміністративне провадження відповідно до цього Закону розпочинається: 1) за заявою особи щодо забезпечення реалізації її права, свободи чи законного інтересу або виконання нею визначеного законом обов`язку, у тому числі щодо отримання адміністративної послуги; 2) за ініціативою адміністративного органу, у тому числі у порядку здійснення ним інспекційного (контрольного, наглядового) повноваження. Адміністративне провадження продовжується у разі подання скарги в порядку адміністративного оскарження.
40. Процедура прийняття рішення у справі в адміністративному провадженні передбачена статтею 69 Закону №2073-IX, відповідно до якої за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт. 
41. Стаття 71 Закону №2073-IX визначає зміст адміністративного акта, за правилами якої письмовий адміністративний акт або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин.
Адміністративний акт містить підпис та/або печатку (у тому числі електронні), якщо інше не передбачено законом, та повне ім`я відповідальної посадової особи адміністративного органу.
У вступній частині зазначаються найменування адміністративного органу, дата прийняття адміністративного акта та його реєстраційний номер, відомості в обсязі, достатньому для встановлення особи адресата адміністративного акта, та його контактні дані.
Мотивувальна частина адміністративного акта складається згідно з вимогами цього Закону.
У резолютивній частині адміністративного акта зазначається суть прийнятого за результатами розгляду справи рішення. Крім того, можливе викладення додаткових положень, визначених цією статтею.
У заключній частині зазначаються строк набрання адміністративним актом чинності та спосіб визначення такого строку. В адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов). У разі якщо подання скарги чи пред`явлення позову не зупиняє дію адміністративного акта, у заключній частині повинна міститися вказівка на такий винятковий правовий наслідок з посиланням на правові підстави для такого винятку.
42. Відповідно до статті 72 Закону №2073-IX адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті).
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Адміністративний акт може не містити посилання на фактичні обставини справи і результати дослідження доказів та інших матеріалів справи, якщо такий акт прийнято на підставі акта чи іншого документа, складеного за результатами проведення інспекційних (контрольних, наглядових) заходів, якщо цей документ вже містить відповідне мотивування (обґрунтування) та доведений до особи належним чином. Для окремих видів справ законодавством можуть визначатися додаткові відомості, що зазначаються у мотивувальній частині адміністративного акта. 
Відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта не вимагається, якщо: 1) адміністративний орган задовольнив заяву, при цьому адміністративний акт не стосується прав, свобод чи законних інтересів інших осіб; 2) адміністративний орган під час здійснення інспекційних (контрольних, наглядових) повноважень не виявив порушень законодавства.
43. Оскільки предметом спору, що виник у цій справі, є ухвалене Інститутом в процесі виконання своїх управлінських функцій адміністративного акта (рішення), а саме рішення про скасування другої групи інвалідності, Суд, враховуючи публічно-правову природу спірних правовідносин, що виникли в межах адміністративної процедури прийняття рішень; наявність у спірних правовідносинах категорій адміністративної процедури (адміністративний орган; адміністративний акт; адміністративне провадження; адміністративна процедура; дискреційне повноваження; учасники адміністративного провадження (особа, питання про право, свободу чи законний інтерес або обов`язок якої вирішується в адміністративному акті (адресат), та беручи до уваги те, що оскаржуване рішення відповідає формі адміністративного акта, вважає за необхідне зазначити, що спірні публічно-правові (адміністративно-правові) відносини є відносинами адміністративної процедури, які регулюються Законом №2073-IX з урахуванням, зокрема, положень Закону №875-ХІІ та Порядку №1338.
44. Ураховуючи наведені вище норми та підстави позову щодо порушення процедури прийняття рішення, у цій справі перевірці підлягає дотримання суб`єктом владних повноважень - Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» процедури прийняття оскаржуваного рішення з урахуванням вимог зокрема, положень Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII (далі - Закон №875-ХІІ, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Порядку №1338.
45. Закон №875-ХІІ визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
46. Статтею 2 Закону №875-ХІІ визначено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
47. Положення частин 1, 2 статті 6 Закону №875-ХІІ встановлюють, що захист прав, свобод і законних інтересів осіб з інвалідністю забезпечується в судовому або іншому порядку, встановленому законом.
Особа (її уповноважений представник) має право оскаржити рішення медико-соціальної експертної комісії, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи в порядку адміністративного оскарження відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, встановлених Основами законодавства України про охорону здоров`я, та/або в судовому порядку.
48. Стаття 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 №2961-IV визначає, що інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
49. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який у подальшому продовжений та триває станом на цей час.
50. Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 30.08.2023 «Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», уведеним в дію Указом Президента України від 12.09.2023 №576/2023, доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк провести перевірку обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій та військово-лікарських комісій щодо встановлення інвалідності, визнання непридатності до військової служби, прийнятих у період дії правового режиму воєнного стану в Україні. У разі виявлення фактів необґрунтованого прийняття таких рішень, ініціювати їх перегляд у встановленому порядку та інформувати за наявності підстав відповідні правоохоронні органи.
51. Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024 «Щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів», що введено в дію Указом Президента України від 22.10.2024 №732/2024, вирішено рекомендувати Офісу Генерального прокурора, Службі безпеки України, Державному бюро розслідувань, Національній поліції України, Національному антикорупційному бюро України прозвітувати у місячний строк про вжиті заходи реагування щодо виявлення, розслідування та протидії корупційним й іншим кримінальним правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів. За результатами проведеної роботи запропонувати відповідні кадрові та організаційні рішення.
52. На виконання Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024 Кабінет Міністрів України прийняв постанови №1207 від 25.10.2024 та №1276 від 08.11.2024, якими були внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи».
53. 19.12.2024 прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» №4170-IX (далі - Закон №4170-ІХ) яким внесені зміни до законів України щодо процедури і повноважень суб`єктів владних повноважень щодо встановлення особам інвалідності.
54. Згідно абзацу 1 пункту 1 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №4170-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.01.2025 (окрім деяких пунктів).
55. Відповідно пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №4170-IX особам, яким встановлена інвалідність органами медико-соціальної експертизи, гарантується збереження статусу та соціальної захищеності в повному обсязі, передбаченому законодавством України для осіб з інвалідністю, на встановлений строк інвалідності; документами, що підтверджують інвалідність повнолітнім особам, є: видані до 31.12.2024 органами медико-соціальної експертизи виписки/довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формами, затвердженими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи щодо встановлення інвалідності за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; рішення, прийняті медико-соціальними експертними комісіями, документи, видані на підставі таких рішень, є законними і чинними, прирівнюються до рішень експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи, документів, виданих на підставі таких рішень експертних команд (у тому числі витягів з рішень), та продовжують бути підставами для оформлення або продовження надання особам з інвалідністю прав, статусів, пільг, пенсій, допомог, компенсацій, надбавок, інших соціальних гарантій тощо, у тому числі для цілей, визначених законами України «Про військовий обов`язок та військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на весь термін дії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією до проведення планового оцінювання повсякденного функціонування особи експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування; особи, інвалідність яким встановлена без зазначення строку проведення повторного огляду, проходять оцінювання повсякденного функціонування особи за власним бажанням (за зверненням опікуна - у разі позбавлення особи з інвалідністю дієздатності).
На період дії воєнного стану, надзвичайного стану в Україні перелік причин неможливості проходження повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування особи визначається Кабінетом Міністрів України.
56. Пункт 3 розділу ІІ Закону №4170-ІХ передбачає, що повноваження, права і обов`язки медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи, а також повноваження, права і обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України припиняються 31.12.2024.
З моменту припинення повноважень, прав і обов`язків медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи розгляд направлень на медико-соціальні експертні комісії, що не завершений до моменту припинення повноважень, прав і обов`язків медико-соціальних експертних комісій, припиняється зазначеними комісіями; розгляд зазначених направлень здійснюється експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до цього Закону та Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
57. 15.11.2024 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі - Постанова №1338), пунктом 1 якої затверджені:
Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; 
Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи;
Критерії направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи;
Порядок функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи; критерії встановлення інвалідності.
58. Абзац 7 пункту 3 Постанови №1338 визначає, що документи, рішення, прийняті медико-соціальними експертними комісіями, документи, видані на підставі цих рішень, є чинними, прирівнюються до рішень експертних команд, документів, виданих на підставі рішень експертних команд (у тому числі витягів з рішень), та продовжують бути підставами для оформлення або продовження надання особам з інвалідністю статусів, пільг, пенсій, допомог, компенсацій, надбавок, інших соціальних гарантій тощо, у тому числі для цілей, визначених у Законах України «Про військовий обов`язок та військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на весь строк дії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією до проведення планового оцінювання повсякденного функціонування особи експертними командами.
59. Відповідно до пункту 1 Порядку №1338, цей Порядок визначає процедуру проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - оцінювання), а саме повнолітніх громадян України, іноземців або осіб без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах, з обмеженнями повсякденного функціонування або з інвалідністю (далі - особа) з метою визначення наявності або відсутності порушень структур та/або функцій організму, в тому числі фізичних, психічних, інтелектуальних, сенсорних, що можуть призводити до обмежень життєдіяльності, встановлення причини, часу настання, групи інвалідності, а також розроблення рекомендацій, що є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, з урахуванням індивідуального реабілітаційного плану (за наявності).
60. Пункт 10 Порядку №1338 визначає, що рішення про встановлення інвалідності, прийняті до набрання чинності Постановою №1338, переглядаються Центром оцінювання функціонального стану особи з дотриманням вимог, встановлених цим Порядком.
61. Згідно підпункту 2 пункту 8 Положення №1338 Центр оцінювання функціонального стану особи, крім іншого, проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих під час оцінювання та/або прийнятих медико-соціальними експертними комісіями на виконання ухвали слідчого судді або рішення, ухвали суду стосовно зазначеної в ухвалі слідчого судді або рішення, ухвалі суду особи, за запитом робочої групи із забезпечення моніторингу в сфері оцінювання, утвореної керівником обласної, Київської міської державної адміністрації (військової адміністрації), або за результатами моніторингу наявних в електронній системі щодо оцінювання повсякденного функціонування особи даних.
Якщо за результатами перевірки прийняте рішення про необхідність проведення повторного оцінювання особи, про це повідомляється особі, повторне оцінювання якої має бути проведено, на адресу її електронної пошти, а в разі відсутності електронної пошти - шляхом надсилання в паперовій формі протягом п`яти календарних днів засобами поштового зв`язку рекомендованого листа з повідомленням про вручення на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), а також відображається в електронній системі щодо оцінювання повсякденного функціонування особи для лікаря, який направив на оцінювання, по якому проводиться перевірка обґрунтованості рішення. Оцінювання в такому випадку здійснюється на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження, та проведених необхідних досліджень на базі державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова.
62. Підпунктом 5 Положення №1338 визначено, що під час оскарження рішення експертних команд або медико-соціальних експертних комісій обґрунтованість рішень, прийнятих під час оцінювання (медико-соціальної експертизи) та встановлення інвалідності, розглядає медичні документи та проводить оцінювання, за результатами якого приймає рішення щодо скасування, підтвердження або формування нового рішення.
63. З аналізу даних правових норм слідує, що під час проведення перевірки рішення медико-соціальної експертизи на виконання ухвали слідчого судді або рішення, експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи має обов`язок діяти відповідно до Порядку.
64. Наведений Порядок не передбачає право Центру оцінювання функціонального стану особи скасовувати рішення медико-соціальної експертизи іншим шляхом, ніж як проведення повторного оцінювання функціонального стану особи, з її викликом та повідомленням. 
При цьому, таке оцінювання має проводиться на підставі дослідження медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження, та проведених необхідних досліджень. 
65. Колегія суддів зауважує, що у випадку, коли під час перевірки обґрунтованості рішення про встановлення інвалідності, у комісії виникає сумнів, відповідач повинен здійснити призначення повторного оцінювання, як це встановлено Порядком проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Постановою №1338, про що має бути повідомлена особа, повторне оцінювання якої має бути проведене.
66. За приписами Положення №1338 на адресу такої особи засобами електронної пошти, або засобами поштового зв`язку має бути направлене повідомлення щодо проведення оцінювання повсякденного функціонування особи. Оцінювання в такому випадку здійснюється на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження, та проведених необхідних досліджень на базі закладу охорони здоров`я.
67. Варто зазначити, що у контексті спірних правовідносин саме належне дотримання процедури оцінювання повсякденного функціонування особи є фундаментальним показником правомірності винесеного рішення, за умови протилежного, нівелюється сенс законодавчого врегулювання такої процедури.
68. За обставинами цієї справи, Експертною командою Інституту проведена перевірка обґрунтованості рішення, за результатом якої 07.07.2025 прийняте рішення №ЦО-4277, яким визнано, що ОСОБА_1 ІІ група інвалідності, встановлена необґрунтовано. Також у рішенні зазначено, що згідно з Постановою №1317 даних для встановлення жодної з груп інвалідності з 07.07.2025 немає. 
69. Суди також встановили, що 15.04.2025 ОСОБА_1 отримав від Інституту повідомлення від 18.02.2025 за вих.№624/03-19 про необхідність у період з 18.02.2025 по 18.03.2025 прибути до клініки для проведення медичного обстеження на предмет перевірки законності висновку про встановлення йому інвалідності. 
70. З огляду на те, що таке повідомлення надійшло із значним запізненням, 16.04.2025 ОСОБА_1 направив відповідачу лист, в якому просив повідомити про подальший порядок проведення перевірки. 
71. Тобто, відповідач, запрошуючи позивача до клініки для проведення медичного обстеження на предмет перевірки законності висновку про встановлення йому інвалідності, фактично сам визнав те, що для перевірки законності висновку про встановлення позивачу інвалідності необхідна особлива присутність позивача для проведення медичного обстеження.
72. Однак, рішення щодо непідтвердження позивачу другої групи інвалідності, обґрунтованість встановлення якої є предметом перевірки, було прийняте за відсутності особи, без проведення медичного обстеження.
73. Також, за обставинами цієї справи, позивач не отримав відповідь і 08.07.2025 повторно направив до Інституту лист щодо інформування про подальший порядок проведення перевірки.
У відповідь на повторне звернення відповідач листом від 30.07.2025 повідомив, що відповідь на поставлене питання міститься в Положенні про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, а саме в абзаці 3 підпункту 5 пункту 8.
74. Варто зазначити, що повідомлення про необхідність прибуття до клініки у період з 18.02.2025 по 18.03.2025 для проведення обстеження позивач отримав лише 15.04.2025. 
75. Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що наведені обставини свідчать про помилковість доводів відповідача, що позивач уникав прибуття до установи для проведення перевірки.
76. Не зважаючи на звернення позивача 16.04.2025 із листом щодо надання інформації з приводу вказаного питання, відповідач відповідь не надав, нове засідання не призначив та не повідомив про дату проведення медичного обстеження, чим фактично позбавив позивача прийняти участь в оцінюванні його повсякденного функціонування.
Таке засідання експертної команди проведене без виклику позивача, з порушенням права останнього на особисту участь, за наслідком якого 07.07.2025 прийнятий індивідуальний акт про необґрунтованість встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності. 
77. Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про проведення повторного оцінювання стану його здоров`я, а також доказів відображення в електронній системі щодо оцінювання обґрунтованості рішення медико-соціальної експертної комісії.
78. Наведене свідчить про те, що позивач як особа з інвалідністю 2-ої групи не був належним чином повідомлений про розгляд зазначеного питання, без проведення будь-яких медичних досліджень та повного медичного обстеження, що є порушенням його прав та інтересів. 
79. Також суд апеляційної інстанції встановив, що згідно наявної в матеріалах справи виписки з медичної карти стаціонарного хворого №10270 від 29.05.2023 ОСОБА_1 встановлений діагноз гострий передньорозповсюджений інфаркт міокарду ЛШ від 20.05.2023 та 20.05.2023 проведена ангіопластика та стентування ПМША 1DES.
80. Ураховуючи наведені встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції, що скасування рішення про встановлення особі інвалідності другої групи у такому випадку без проведення медико-соціальної експертизи стосовно позивача свідчить про порушення прав позивача та порушення процедури проведення перевірки обґрунтованості рішень.
81. Колегія суддів враховує, що відповідач до суду не надав жодних доказів того, що спірне рішення приймалось на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження позивача, із проведенням необхідних досліджень або доказів того, що позивач від проходження повного медичного обстеження відмовився. 
В протоколі розгляду підчас перевірки обґрунтованості рішення експертної команди від 07.07.2025, в пункті 9 експертна команда зазначила, що рішення про необхідність проведення повторного оцінювання повсякденного функціонування особи експертною командою Центру оцінювання функціонального стану особи не приймалося.
82. Відповідач, здійснивши перевірку обґрунтованості рішення медико-соціальної експертної комісії та вважаючи, що даних для встановлення жодної групи інвалідності немає, мав прийняти рішення про необхідність проведення повторного оцінювання повсякденного функціонування особи експертною командою Центру оцінювання функціонального стану особи та направити позивача на повне медичне обстеження на базі закладу охорони здоров`я, як вимагає Порядок №1338, із повідомленням особи про таке обстеження. 
83. Натомість, як установили суди, відповідач без проведення повторного оцінювання повсякденного функціонування та без виклику особи, прийняв рішення про відсутність даних для встановлення жодної групи інвалідності та фактично скасував встановлену позивачу другу групу інвалідності.
84. Встановлені судом апеляційної інстанції обставини свідчать, що відповідачем була порушена процедура перевірки рішення МСЕК щодо позивача з прийняттям нового рішення.
85. З урахуванням встановлених обставин у цій справи та наведених вище норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про те, що недотримання відповідачем зазначеного порядку свідчить про порушення процедури при проведенні перегляду та повторного оцінювання осіб з інвалідністю, а тому рішення відповідача є необґрунтованим, має бути визнане протиправним і підлягає скасуванню.
86. Колегія суддів не приймає посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2026 у справі №360/660/25, оскільки у наведеній відповідачем справі вирішувалось питання дотримання Інструкції №561, яка втратила чинність 01.01.2025 на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я від 10.12.2024 №2067 «Деякі питання забезпечення проведення оцінювання повсякденного функціонування особи», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.12.2024 за №1925/43270. Інструкція №561 на час прийняття спірного рішення вже не діяла і не могла бути застосована до цих правовідносин.
87. За обставинами цієї справи у позивача встановлений діагноз гострий передньорозповсюджений інфаркт міокарду ЛШ від 20.05.2023 та 20.05.2023 проведена ангіопластика та стентування ПМША 1DES, що не може не враховуватися і не досліджуватися під час розгляду питання скасування позивачу другої групи інвалідності.
88. Ураховуючи наведені вище норми та встановлені судами обставини, зокрема, що позивачу встановлений діагноз гострий передньорозповсюджений інфаркт міокарду ЛШ від 20.05.2023 та 20.05.2023 проведена ангіопластика та стентування ПМША 1DES, відповідач самостійно визначив необхідність присутності позивача під час розгляду питання щодо позбавлення його другої групи інвалідності, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про недотримання відповідачем Порядку №1338, що свідчить про порушення відповідачем процедури проведення перегляду і повторного оцінювання осіб з інвалідністю, а тому оскаржуване рішення є протиправним і підлягає скасуванню.
89. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції і погоджується з його висновком.
90. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
91. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356 КАС України, Суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» залишити без задоволення, а постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2026 у справі №420/37294/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб