У к р а ї н а
Новоархангельський районний суд Кіровоградської області 
26100, смт. Новоархангельськ Кіровоградської області, вул. Слави, 26, тел. 2-10-45, E-mail: inbox@na.kr.court.gov.ua
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

13.08.2026                 2/394/33/26
394/674/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2026 року   Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
в складі головуючого: суд ді       Запорожець О.М.
при секретарі:         Лясковській О.М.
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної Служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, виконавчого комітету Підвисоцької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, комунального підприємства «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Фонд державного майна України та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про зобов`язання змінити призначення приміщення та визнання права користування приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про зобов`язання зміни призначення приміщення та визнання права користування приміщенням, посилаючись на те, що вона є вчителем Покотилівської філії Підвисоцького ліцею, з 1996 року постійно безперервно відкрито проживає в приміщенні, яке є частиною комплексу будівлі Покотилівської дільниці ветеринарної медицини, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Це підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2025/005598891 від 01.05.2025 року.
Житло було надано її чоловіку ОСОБА_2 у зв`язку з призначенням його завідувачем ветеринарної дільниці для спільного проживання з сім`єю (підтверджується копією трудової книжки, витягом з книги наказів, інвентаризаційними описами, актами передачі та копією ордера на матеріали).
Позивачка була вселена до вказаного житла, як член сім`ї. З чоловіком уклали шлюб 07.10.1995 року і зареєстрована у квартирі з 26.01.1996 року, проживає безперервно досі, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, свідками та тривалим фактичним користуванням про що свідчать: реєстрація, шлюбне свідоцтво, свідоцтва про народження дітей, докази сплати комунальних послуг, здійснення ремонтних робіт, поліпшення тощо. 
З березня 2008 року ОСОБА_2 не проживає та не зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
З 2013 року ОСОБА_3 , а з 2018 року ОСОБА_4 не проживають і зняті з реєстрації у квартирному приміщенні за адресою АДРЕСА_1 .
З 1995 по 2002 роки позивачка також працювала санітаркою у зазначеній ветеринарній дільниці.
Проживання в приміщенні здійснювалося правомірно, без ознак самозахоплення. Будинок утримувався позивачкою та членами родини.
Житло є придатним для проживання (техпаспорт, фото кімнат), має водяне опалення, кухню, санвузол, 4 кімнати. 
Крім того, позивачка постійно безперервно, добросовісно оплачувала рахунки за електроенергію, воду, інші комунальні послуги. Наявні субсидії на її ім`я. Увесь період проживання неодноразово проводила капітальні та поточні, косметичні ремонти (покрівля, фасад, опалення, водопостачання, каналізація, вікна, двері, утеплення, заміну котла (2022 рік), реконструкція грубки, електропроводки, встановлення бойлера, монтаж внутрішнього санвузла, облаштування прибудинкової території тощо), що підтверджується актами, накладними СВК «Нива», фотофіксацією, витратними матеріалами та квитанціями (документами доданими до позову). На ремонт надавалися матеріали, погоджені з районною ветлікарнею (накази, ордери, листи).
Ці факти підтверджуються численними квитанціями, актами та заявами, які надаються до позову.
Позивачка особисто оплачувала комунальні послуги, має квитанції про оплату електроенергії з 1999 по 2025 роки, довідки про оплату водопостачання, призначення субсидій.
Також вона має численні документи, які підтверджують зв`язок із вказаним житлом: акти інвентаризації, довіреності на матеріали, договори, трудова книжка, виписки з реєстрів, довідки з місця проживання, свідчення сусідів. Витяги з книги наказів ветлікарні підтверджують призначення чоловіка, надання житла.
Документи про передачу матеріалів на ремонт житла від КСП «Нива» підтверджуються виписками по КСП «Нива».
У зв`язку з реорганізацією установи, де позивачка проживає, представники Держпродспоживслужби вимагають звільнення житла, не визнаючи її права користування ним.
У 2023 році представник відповідача повідомив позивачку про необхідність звільнення квартири у зв`язку з планами продажу через ProZorro. 
Вона вважає це грубим порушенням ст. 47 Конституції України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини. 
Водночас позивачка не має іншого місця проживання, проживає одна.
Позивачка має намір приватизувати дану квартиру, але відсутність ордера на вселення перешкоджає подачі документів на приватизацію без попереднього судового рішення про визнання її права користування на законних підставах.
Відповідно до довідки сільради позивачка не використала своє право на приватизацію.
Відповідно до інформації з ДРРП №330413471, будівля загальною площею 223,8 м2, зареєстрована за Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів і перебуває у оперативному управлінні Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, тому відповідачем є власник будівлі, а третьою особою є оперативний управитель (балансоутримувач).
Позивачка неодноразово зверталася до власника (Держпродспоживслужба) та балансоутримувача (лікарня), а також до сільської ради та БТІ з проханням надати її можливість приватизувати житло. Однак, її відповідали відмовою у зв`язку з тим, що приміщення, в якому вона живе, є нежитловим. Останнє її звернення було перед подачею цього позову з проханням змінити цільове призначення приміщення, в якому вона проживає близько 30 років - на житлове. Однак, її так само було відмовлено.
Крім того, позивачка зверталася до МБТІ та сільської ради з проханням внести зміни до технічної документації з відображенням фактичного використання частини приміщень як житлових. Додатково вирішити питання про включення відповідної частини об`єкта до житлового фонду з метою подальшої приватизації згідно із законодавством. Однак, було роз`яснено, що процедура має ініціюватися власником, крім того, не встановлено чіткого механізму переведення нежитлового приміщення до житлового.
Позивачка вважає це порушенням закону та її права на житло, яке визнається за нею. 
Позивачка звертається до суду з вимогою визнати її право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , яке фактично є квартирою, містить 4 кімнати кухню, санвузол, водопровід, каналізацію, опалення.
Приміщення, яке фактично використовується як квартира, що є частиною громадської (нежитлової) будівлі, позивачка зареєстрована, постійно проживає з 1995 року по сьогодні безперервно, відкрито, платить ком. послуги - загальною площею 62 кв.м., відповідно до технічного паспорту це: веранда І -6,3 кв.м., кімната 4 -7,6 кв.м., кімната 5 - 7,4 кв.м., кімната 19.8 кв.м., кімната 7 - 8.2 кв.м., кухня 8 - 7.6 кв.м., ванна 9 -5.1 кв.м., житловою площею 43 кв.м., що складається: з кімнат 4 і 5 - спальні, 6 - зала, 7 - вітальня.
Будівля за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав, має статус «громадського (нежитлового) будинку» (інвентаризаційна справа № 8, технічний паспорт виданий КП «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 15.05.2020 р.).
Однак, згідно з п. 3.1.2 Інструкції № 127 про проведення технічної інвентаризації, технічний паспорт мав відобразити фактичне використання приміщення. Його відсутність свідчить про невідповідність призначення приміщення фактичному користуванню - житловому.
Юридичне призначення свідчить про тривале фактичне використання нежитлового приміщення, як житлового, що відповідає ознакам «житлового приміщення» .
Позивачка просить суд зобов`язати відповідача змінити призначення приміщення, яке фактично використовується нею як житлова квартира, що є частиною громадської (нежитлової) будівлі площею 62 кв.м., відповідно до технічного паспорту це: Веранда І -6,3 кв.м., кімната 4-7,6 кв.м., кімната 5 - 7,4 кв.м., кімната 6 -19.8 кв.м., кімната 7 - 8.2 кв.м., кухня 8-7,6 кв.м., ванна 9 -5.1 кв.м., житловою площею 43 кв.м. що складається: це кімнати 4 і 5- спальні, 6 - зала, 7 - вітальня за адресою: АДРЕСА_1 - з нежитлового у житлове; визнати за нею, ОСОБА_1 , право користування яке фактично використовується як житлова квартира, що є частиною (нежитлової) будівлі Покотилівської дільниці державної ветеринарної медицини за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 62 кв.м., відповідно до технічного паспорту це: Веранда І -6,3 кв.м., кімната 4 -7,6 кв.м., кімната 5 - 7,4 кв.м., кімната 6 -19,8 кв.м., кімната 7 - 8,2 кв.м., кухня 8 - 7.6 кв.м., ванна 9 -5.1 кв.м., житловою площею 43 кв.м. що складається: це кімнати 4 і 5 - спальні, 6 - зала, 7 - вітальня за адресою: АДРЕСА_1 /т.1а.с.1-6/.
Представник відповідача Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Голованівська районна державна лікарня ветеринарної медицини, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , заперечує проти позовних вимог з наступних підстав.
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2025/005598891 від 01.05.2025 місце проживання позивачки з 1996 року зареєстроване в нежитловому приміщенні, яке є частиною приміщення Покотилівської дільниці ветеринарної медицини, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 122 Житлового Кодексу України (станом на день вселення) на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Вищезазначений ордер, який би підтверджував факт вселення у службове приміщення позивачки, відсутній, що не заперечується нею в позовній заяві.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.02.2022 приміщення за адресою: АДРЕСА_1 є Покотилівською дільницею ветеринарної медицини державної форми власності, власником якого є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів і знаходиться на праві оперативного управління у Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини (витяг з Державного реєстру речових прав 08.08.2023).
Згідно із технічним паспортом на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами від 15.05.2020 об`єкт інвентаризації за вказаною адресою ідентифікований як об`єкт нежитлової нерухомості.
Щодо зобов`язання відповідача змінити призначення приміщення нежитлового у житлове слід зазначити, що відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно із статтею 326 Цивільного кодексу України управління майном є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Однак, для того аби використовувати нерухомість в якості житла, воно повинно бути віднесено до житлового фонду.
Житловий фонд становлять житлові будинки та приміщення в них, віднесені до державного житлового фонду, громадського житлового фонду, приватного житлового фонду, а також житлового фонду соціального призначення.
Для цього приміщення має відповідати вимогам законодавства житлових об`єктів, встановленими ДБН В2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення».
Переведення нежитлового приміщення в житлове є зміною його цільового призначення. 
Але якщо і змінювати його цільове призначення, то на це потрібна заява власника нежитлового приміщення.
В зв`язку з тим, що Голованівська районна державна лікарня ветеринарної медицини не є власником даного приміщення, просив суд відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог /т.1а.с.186/.
Позивачкою надано до суду відповідь на відзив, у якій вона зазначила, що не погоджується з доводами відповідача, вважає їх безпідставними з огляду на таке:
Щодо статусу приміщення.
Відповідно до ст. 8, 47 Конституції України та ст. 9 Житлового кодексу УРСР, ніхто не може бути безпідставно позбавлений житла. Фактичне використання приміщення як житлового понад 25 років, постійна реєстрація з 1996 року, сплата комунальних платежів та відсутність заперечень з боку власника свідчать про набуття стійкого права користування. У постанові КЦС Верховного Суду, суд прямо застосовує конституційні гарантії, житла, аналізує статус користувачів житла й умови втрати /збереження права користування, беручи до уваги реєстрацію місця проживання та фактичні сімейні/житлові відносини, визнав, що тривале проживання та реєстрація створюють охоронюваний законом інтерес. Рішення КСУ від 01.12.2004 № 18-рп/2004 має базове тлумачення «охоронюваного законом інтересу», на яке системно спирається Верховний Суд. Це виглядає так: «тривале проживання + реєстрація = охоронюваний інтерес».
Щодо права зміни цільового призначення.
Згідно зі ст. 319, 321, 383 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», житлові права підлягають захисту навіть у разі невідповідності технічних документів фактичному використанню. ЄСПЛ (справа Prokopovich V. Russia, §36-39) зазначив, що «житло» охоплює будь-яке фактично займане помешкання незалежно від його формального статусу.
В останньому аргументуванні відповідач фактично підтверджує підстави позову, оскільки: визнає, що приміщення може бути переведене у житлове відповідно до законодавства та ДБН. Погоджується, що це питання вирішується за заявою власника, отже спір стосується лише процедури та повноважень. Фактично не заперечує самого факту тривалого проживання та можливості зміни цільового призначення.
Доводи відповідача спрямовані на формальне заперечення прав, але не спростовують факту постійного проживання, доказів цього та законного користування. Просила суд відхилити відзив та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі /т. 1 а.с.219-220/.
Представник відповідача Комунального підприємства «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» скориставшись своїм правом надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивачка звернулась до суду з позовними вимогами про визнання за нею право користування приміщенням пл.62 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , також просить суд зобов`язати відповідача змінити призначення приміщення, інших вимог не заявлено.
КП «Благовіщенське МБТІ» зазначено відповідачем у справі.
З позовними вимогами позивачки не погоджується, позовну заяву вважає не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
КП «Благовіщенське МБТІ» не є належним відповідачем у даній справі, так як не наділено жодними повноваженнями щодо зміни цільового призначення приміщень.
Позивачка не надала жодного допустимого доказу на правомірність вселення в дане приміщення (ордер, договір, тощо), також не надано доказів правомірності її реєстрації в даному приміщенні. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю /т.1 а.с.229-230/.
Представник відповідача Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Новоархангельським районним судом Кіровоградської області проводиться розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до КП «Благовіщенське міжміське БТІ», виконкому Підвисоцької сільської ради Голованівського району області, Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів про зобов`язання відповідача змінити призначення приміщення з нежитлового у житлове та визнання права користування позивачкою приміщенням, яке фактично використовується як житлова квартира, що є частиною нежитлової будівлі Покотилівської дільниці державної ветеринарної медицини.
Держпродспоживслужба заперечує проти наведених позивачкою обставин та позову, виходячи з наступного.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача змінити призначення частини приміщення з нежитлового на житлове.
Позов пред`явлено одночасно до чотирьох відповідачів. Позивачка пред`явила вимогу без визначення конкретного відповідача, тому Держпродспоживслужбі не зрозуміло, кого конкретно з чотирьох відповідачів суд має зобов`язати прийняти рішення про зміну призначення частини приміщення з нежитлового на житлове.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером 363675135236 зазначено наступний об`єкт нерухомого майна - Покотилівська дільниця ветеринарної медицини, яка складається з приміщення ветеринарної медицини разом з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 223,8 кв.м. у складі: приміщення ветеринарної дільниці «А», «а», «а1», хліву «Б»; погребу «б»; вбиральні «В» та огорожі, та не є об`єктом житлової нерухомості. Власником спірного об`єкту згідно даних ДРРП є держава в особі Держпродспоживслужби. Спірний об`єкт закріплений за Голованівською районною державною лікарнею ветеринарної медицини на праві оперативного управління.
Позивачка просить суд зобов`язати відповідача змінити з нежитлового на житлове призначення не усього спірного об`єкту, а лише його частини (тієї, яка, за словами позивачки, використовується нею як квартира).
Однак, законодавство України не передбачає можливості зміни цільового призначення лише частини приміщень нежитлової будівлі з нежитлового на житлове із залишенням інших приміщень в статусі нежитлових. Зміна цільового призначення з нежитлового на житлове можлива лише усієї будівлі.
Крім того, зміна цільового призначення існуючого об`єкта нерухомості з нежитлового на житлове можлива лише після надання висновку про відповідність нежитлового об`єкта нерухомості вимогам Державних будівельних норм для приміщень. Вказаний висновок щодо спірного об`єкту в матеріалах справи відсутній.
Також у Держпродспоживслужби відсутні повноваження приймати рішення про зміну цільового призначення об`єктів нерухомості з нежитлового на житлове. Тому Держпродспоживслужба щодо вказаної позовної вимоги вважає себе неналежним відповідачем.
Водночас повідомив, що наказом Фонду державного майна України від 24.03.2023 №563 спірний об`єкт внесений до переліку об`єктів окремого майна, яке підлягає приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна». На підставі вказаного наказу Регіональне відділення Фонду по Дніпропетровській, Запорізький та Кіровоградській областях своїм наказом від 29.03.2023 №12/01-65 прийняло рішення про приватизацію спірного об`єкту шляхом продажу на аукціоні. Наразі приватизація спірного об`єкту триває і позивачка не позбавлена можливості взяти участь у його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».
Щодо позовної вимоги про визнання за позивачкою права користування приміщеннями, які фактично використовуються нею, як житлова квартира що є частиною нежитлової будівлі.
Держпродспоживслужба звертає увагу суду на ту обставину, що позивачка не отримувала від відповідача дозволу або погодження на вселення до спірного об`єкту та проживання у ньому. Під час роботи санітаркою у ветеринарній дільниці, яка розташовувалась певний період у спірному об`єкті, позивачка мала у ньому працювати, а не проживати.
До нежитлових приміщень пред`являються зовсім інші санітарно-гігієнічні, протипожежні та технічні норми, які не відповідають вимогам для проживання. Приміщення ветеринарної дільниці, у якому здійснюється ветеринарна діяльність, також не призначене для використання його в якості житла, оскільки може нести загрозу для життя і здоров`я людей, які у ньому знаходяться, у т.ч. і для позивачки.
Тому Держпродспоживслужба вважає, що позивачка проживає у спірному об`єкті незаконно. Більше того, проживання позивачки у будівлі, в якій здійснювалась ветеринарна діяльність, може нести загрозу для здоров`я самої позивачки.
Факт сплати позивачкою комунальних послуг (електропостачання, водопостачання) не має наслідком визнання законним користування цими послугами позивачкою. Позивачка їх сплачувала за власною ініціативою без погодження з власником (балансоутримувачем).
Факти здійснення позивачкою ремонтів, реконструкції грубки, встановлення бойлера та інші поліпшення, які вона робила за власною ініціативою без погодження з власником, також не мають наслідком визнання законним користування нею спірним об`єктом.
З приводу реєстрації місця проживання позивачки у нежитловому приміщенні Держпродспоживслужба окремо звертає увагу суду на наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.
Крім того, відповідно до положень вказаного Закону, а також декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265, здійснення реєстрації місця проживання особи можливо лише за адресою житлового будинку, квартири, іншого жилого приміщення, в якому особа постійно або тимчасово проживає, також закладу для бездомних осіб, інших надавачів соціальних послуг з проживанням, стаціонарних соціально-медичних установ та інших закладів соціальної- підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.
Тобто, реєстрація місця проживання позивачки посадовими особами виконавчого комітету Підвисоцької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області у нежитловому приміщенні (спірному об`єкті) також є незаконною.
До того ж, штампи в паспорті позивачки про реєстрацію її місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання за адресою спірного об`єкту містять виправлення та дописки, тобто підробки, що обґрунтовано ставить під сумнів факти реєстрації позивачки за адресою нежитлової будівлі.
Таким чином, відсутні підстави для визнання законності проживання позивачки у спірному об`єкті. Просив суд у позові відмовити /т. 2а.с.38-40 /.
Представник третьої особи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях надала до суду пояснення по справі, у якому зазначила.
Відповідно до статті 1 та частини першої статті 4 Закону України «Про Фонд державного майна України» №4107-VI від 09.12.2011 Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
До основних завдань Фонду належить реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності; здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління.
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, як територіальний орган Фонду державного майна України у своїй діяльності керується Положенням про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, затвердженим наказом Фонду державного майна України №797 від 01.05.2023.
Правові, економічні та організаційні основи приватизації об`єктів державної власності визначають Закон України «Про приватизацію державного та комунального майна» №2269-VIII від 18.10.2018 та нормативно-правові акти, прийняті на виконання Закону №2269-VIII.
08.11.2022 Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів звернулася до Фонду державного майна України з листом №21.2-16/17229, в якому, відповідно до вимог статті 11 Закону №2269-VIII та Порядку подання уповноваженими органами управління державним органам приватизації пропозицій щодо включення об`єктів права державної власності до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №387, викладено пропозицію щодо включення до переліку об`єктів малої приватизації приміщення дільниці ветеринарної медицини з господарськими будівлями та спорудами у складі: приміщення ветеринарної дільниці, літ. А, а, а1, площа 112,5 кв.м, сараю (хліву), літ. Б, площа 70 кв.м, вбиральні, літ. В, площа 1,8 кв.м, огорожі, літ. N.N1N2, погребу, літ. б, площа 14,7 кв.м, за адресою: Кіровоградська обл., Голованівський (Новоархангельський) р-н, с. Покотилове, вул. Центральна, 2, що знаходиться на балансі Новоархангельської районної державної лікарні ветеринарної медицини, код ЄДРПОУ 00700068.
Цим листом також повідомлено, що об`єкт, запропонований для включення до переліку об`єктів малої приватизації, не забезпечує виконання Держпродспоживслужбою встановлених законодавством завдань та відповідно до абзацу 1 частини третьої статті 4 Закону №2269-VIII є об`єктом, що підлягає приватизації.
Листом №10-19-17270 від 22.11.2022 Фонд державного майна України зобов`язав Регіональне відділення до 19.12.2022 опрацювати пропозицію та надати копію справи об`єкта (анкету, протокол перевірки з доданими сканованими документами згідно з Регламентом включення об`єктів малої приватизації, затвердженим наказом Фонду №716 від 28.04.2020), а також фотоматеріали, що підтверджують реальний стан об`єкта.
Листом №11/2-01-1854 від 02.12.2022 Регіональне відділення звернулося до Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області з проханням надати технічну та правовстановлюючу документацію, відомості про балансову вартість об`єкта станом на 30.09.2022, а також інформацію щодо його фактичної наявності, стану та можливого перебування у податковій заставі чи під арештом.
Головне управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області листом №01-1/4485/09.3 від 19.12.2022 надало Регіональному відділенню завірені копії наявної технічної та правовстановлюючої документації на об`єкт, запропонований до включення до переліку об`єктів малої приватизації. Також було надано інформацію про балансову вартість об`єкта станом на 30.09.2022 та повідомлено, що зазначений об`єкт перебуває у задовільному стані, не перебуває у податковій заставі чи під арештом, а судові спори щодо нього відсутні.
Регіональним відділенням листом №01/2-01-302 від 16.02.2023 направлено до Фонду державного майна України опрацьовану справу об`єкта згідно з вимогами Регламенту включення об`єктів права державної власності до переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, затвердженого наказом Фонду №716 від 28.02.2020.
Наказом Фонду №563 від 24.03.2023 внесено зміни до додатка 3 «Перелік окремого майна», затвердженого наказом Фонду державного майна України від 04.01.2022 №1 (зі змінами) та доповнено перелік об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, такою позицією: приміщення дільниці ветеринарної медицини з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 223,8 кв. м у складі: приміщення ветеринарної дільниці, А,а,а1, хлів, Б, погріб, б, вбиральня, В; огорожа, №, за адресою: АДРЕСА_1 , балансоутримувач: Новоархангельська районна державна лікарня ветеринарної медицини, код ЄДРПОУ 00700068, далі – Об`єкт приватизації.
Наказом Регіонального відділення №12/01-65 від 29.03.2023 прийнято рішення про приватизацію Об`єкта приватизації шляхом продажу на аукціоні.
Інформацію про прийняття рішення щодо приватизації Регіональним відділенням було направлено листом №02/2-01-604 від 29.03.2023 до Кіровоградської обласної військової адміністрації з проханням розмістити її на офіційному вебсайті Кіровоградської ОВА, а також листом №01/2-01-606 від 29.03.2023 до Фонду державного майна України для оприлюднення відомостей про прийняття рішення щодо приватизації Об`єкта приватизації.
Наказом Регіонального відділення №12/01-72 від 30.03.2023 утворено аукціонну комісію з продажу Об`єкта приватизації.
Регіональне відділення звернулося з листом №05/2-01-675 від 06.04.2023 до Підвисоцької сільської ради щодо надання інформації про належність Об`єкта приватизації до житлової нерухомості, а також чи зареєстровані та мешкають за вказаною адресою фізичні особи.
Листом Підвисоцької сільської ради №278 від 11.04.2023 було повідомлено Регіональне відділення, що в приміщенні дільниці ветеринарної медицини з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , з 26.01.1996 зареєстрована та мешкає фізична особа - ОСОБА_1 .
Регіональне відділення звернулося з листом №11/2-01-751 від 14.04.2023 до Новоархангельської районної державної лікарні ветеринарної медицини стосовно врегулювання питання щодо об`єкта приватизації.
Новоархангельською районною державною лікарнею ветеринарної медицини листом від 28.02.2023, вх. №11/2-453 від 01.05.2023 повідомлено Регіональне відділення, що ОСОБА_1 відмовляється від виписки з приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Регіональне відділення звернулося з листом №11/2-01-927 від 05.05.2023 до Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області про врегулювання питання щодо об`єкта приватизації.
Відповідно до наказу Держпродспоживслужби від 07.10.2022 №415 «Про реорганізацію деяких державних установ, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби» внаслідок реорганізації шляхом приєднання Новоархангельська районна державна лікарня ветеринарної медицини (код ЄДРПОУ 00700068) передає, а Голованівська районна державна лікарня ветеринарної медицини (код ЄДРПОУ 00699980), як правонаступник, приймає на свій баланс майно, земельні ділянки, права та зобов`язання згідно з додатками до передавального акта майна, прав та обов`язків, складеного членами комісії та затвердженого т.в.о. Голови Держпродспоживслужби 30.05.2023.
У зв`язку зі зміною балансоутримувача об`єкта приватизації Регіональним відділенням до Фонду державного майна України направлено лист №01/2-01-1392 від 07.07.2023 щодо внесення змін до додатка 3 «Перелік окремого майна», затвердженого наказом Фонду №1 від 04.01.2022 (зі змінами).
Наказом Фонду державного майна України №1389 від 04.08.2023 внесено зміни до додатка 3 «Перелік окремого майна», затвердженого наказом Фонду від 04.01.2022 №1 (зі змінами), виклавши назву об`єкта в новій редакції: приміщення дільниці ветеринарної медицини з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 223,8 кв.м у складі: приміщення ветеринарної дільниці, А,а,а1; хлів, Б; погріб, б, вбиральня, В; огорожа, №, за адресою: АДРЕСА_1 , балансоутримувач: Голованівська районна державна лікарня ветеринарної медицини, код ЄДРПОУ 00699980.
Регіональним відділенням направлено до Фонду лист від 08.08.2023 щодо опублікування на офіційному вебсайті Фонду інформації про внесення змін до наказу щодо прийняття рішення про приватизацію Об`єкта приватизації.
Регіональне відділення звернулося з листом №11/2-01-1698 від 24.08.2023 до Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини про надання інформації щодо стану вирішення питання стосовно особи, зареєстрованої за адресою Об`єкта приватизації.
Листом Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини №119 від 09.10.2023 повідомлено Регіональне відділення, що відповідно до листа Підвисоцької сільської ради №674 від 06.10.2023 нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є вільним від зареєстрованих осіб згідно з Витягом з реєстру територіальної громади.
12.10.2023 за вх.№18/2-994 до Регіонального відділення надійшла заява від ОСОБА_1 щодо наміру приватизації об`єкта державної власності, що включений до переліку об`єктів малої приватизації, а саме: приміщення дільниці ветеринарної медицини з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в якості додатку до заяви надано копію паспорта, яка підтверджує зняття особи з реєстрації за цією адресою.
Регіональне відділення звернулося до Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини листом №11/2-01-2038 від 13.10.2023 з проханням надати інформацію щодо об`єкта приватизації, зокрема повідомити, чи проживає фактично ОСОБА_1 у приміщенні дільниці ветеринарної медицини після зняття з реєстрації місця проживання, а також чи користується вона зазначеним об`єктом.
Балансоутримувачем листом №124 від 18.10.2023 повідомлено Регіональне відділення, що ОСОБА_1 продовжує фактично проживати в приміщенні дільниці ветеринарної медицини та користуватися об`єктом приватизації за адресою: АДРЕСА_1 .
Регіональне відділення звернулося з листом №11/2-01-2109 від 23.10.2023 до Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини та Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області стосовно вирішення зазначеної ситуації з урахуванням вимог Закону України «Про управління об`єктами державної власності».
На адресу Регіонального відділення 17.01.2024 за вх. №18/2-40 надійшла заява від ОСОБА_1 про намір приватизації об`єкта державної власності, що включений до переліку об`єктів малої приватизації, а саме: приміщення дільниці ветеринарної медицини з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Додатком до заяви було зазначено копію паспорта та ідентифікаційного коду (вказані документи були відсутні, про що працівниками Регіонального відділення складено акт про відсутність додатків до даної заяви від 17.01.2024).
Регіональне відділення листом №05/2-01-2099 від 14.08.2024 звернулося до Підвисоцької сільської ради щодо надання актуальної інформації про належність об`єкта до житлової нерухомості, а також чи зареєстровані та мешкають за вказаною адресою фізичні особи. Відповіді на вказаний лист не отримано.
Регіональне відділення повідомляє, що на даний час триває процес приватизації об`єкта приватизації.
Частиною першою статті 8 Закону №2269-VIII визначено, що покупцями об`єктів приватизації з урахуванням обмежень, установлених цією статтею, можуть бути: громадяни України, іноземні громадяни; юридичні особи, зареєстровані на території України, юридичні особи інших держав, крім передбачених частиною другою цієї статті.
Таким чином, Регіональне відділення вважає, що позивачка ОСОБА_1 може скористатися своїм законним правом на участь в процесі приватизації та бути покупцем Об`єкта приватизації.
Щодо подання пояснень на відзиви.
Регіональне відділення зазначає, що власником об`єкта приватизації є держава в особі Держпродспоживслужби.
Право власності держави на зазначений об`єкт підтверджується технічним паспортом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 363675135236, згідно з якими об`єкт нерухомого майна являє собою приміщення ветеринарної дільниці з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 223,8 кв.м, у складі: приміщення ветеринарної дільниці – А,а,а1, хлів – Б, погріб – б, вбиральня; огорожа – №, за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, якщо це не суперечить законодавству та правам третіх осіб. Згідно із зазначеними документами, об`єкт є нежитловим і віднесеним до об`єктів малої приватизації, що виключає його включення до житлового фонду відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2483-XII від 19.06.1992 (зі змінами).
Регіональне відділення звертає увагу суду, що будь-яка зміна цільового призначення частини приміщень, які використовуються як господарські та побутові будівлі (зокрема, приміщення, якими користується позивач ОСОБА_1 ) суперечить положенням статей 7, 319, 387 ЦК України та вимогам Закону №2269-VIII, які гарантують цілісність майна та законне користування ним.
Стосовно вимог позивача щодо визнання права користування приміщенням, Регіональне відділення зазначає, що приміщення ветеринарної дільниці має нежитловий статус та не призначене для проживання. Використання його позивачкою для житлових цілей не відповідає законодавчо встановленим умовам і призначенню об`єкта, оскільки одночасно на об`єкті здійснювалась ветеринарна діяльність. Представник третьої особи просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі /т. 1 а.с.158-168/.
Представник Фонду Державного майна України скористався своїм правом та надіслав до суду пояснення щодо позовної заяви, в якому зокрема зазначив, що Фонд державного майна України, на виконання частини п`ятої статті 11 Закону Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, уповноважений орган управління державним майном, листом від 08.11.2022 № 21.2-16/17229 надала пропозицію щодо включення об`єкта державної власності до переліків об`єктів, що підлягають приватизації. 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується об`єкт нерухомого майна (реєстраційній № 363675135236) - приміщення Покотилівської дільниці ветеринарної медицини у складі: приміщення ветеринарної дільниці, А, а, а1; хлів, Б; погріб, б; вбиральня, В; огорожа, загальною площею 223,8 кв. м, яке не віднесено до об`єктів житлової нерухомості.
Наказом Фонду державного майна України від 24.03.2023 № 563 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 №1 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації (із змінами)» об`єкт включено до переліку окремого майна.
Органом приватизації визначено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.
Наказом Регіонального відділення від 29.03.2023 № 12/01-65 прийнято рішення про приватизацію об`єкта шляхом продажу на аукціоні без умов, яке на сьогодні є чинним.
Зазначив, що відповідно до положень законів України «Про управління об`єктами державної власності», «Про Фонд державного майна України», постанов Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 року № 467 «Про затвердження Положення про Єдиний реєстр об`єктів державної власності» та від 30 листопада 2005 року № 1121 «Про затвердження Методики проведення інвентаризації об`єктів державної власності» Єдиний реєстр об`єктів державної власності з 2005 року формується та ведеться фондом державного майна України згідно з наданою суб`єктами управління інформацією щодо об`єктів державної власності.
Підставою для включення та внесення змін до Реєстру є надходження від суб`єктів управління до Фонду інформації про об`єкти державної власності. Таким чином, дії Фонду щодо внесення даних до Реєстру залежать від дій суб`єктів управління.
До Фонду з метою внесення до Реєстру Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів надані відомості про нерухоме державне майно (будівлі та споруда) за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , яке перебуває на балансі Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини (код за ЄДРПОУ: 00699980; суб`єкт управління - Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів).
Об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом державної власності, не віднесеним до житлової нерухомості та на законних підставах включений до переліку об`єктів малої приватизації відповідно до ініціативи уповноваженого органу управління — Держпродспоживслужби. Прийняття рішення про його приватизацію шляхом продажу на аукціоні без умов здійснено у межах повноважень органів приватизації, із дотриманням вимог чинного законодавства.
Позивачка у своїй позовній заяві просить суд зобов`язати відповідача змінити цільове призначення приміщення, яке, за її твердженням, фактично використовується, як житлова квартира, що є частиною громадської (нежитлової) будівлі, — з нежитлового на житлове.
Разом з тим, у формулюванні самої позовної вимоги позивачкою не зазначено, який саме орган або суб`єкт повинен здійснити дії щодо зміни цільового призначення приміщення. Одночасно позивачка визнає, що відповідне майно є частиною громадської (нежитлової) будівлі, тобто не є самостійним об`єктом нерухомості.
Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за реєстраційним номером 363675135236 обліковується об`єкт - Покотилівська дільниця ветеринарної медицини, яка складається з приміщення ветеринарної дільниці разом із господарськими будівлями та спорудами загальною площею 223,8 кв. м. (приміщення «А», «а», «а1»„ «Б», погріб «б», вбиральня «В» та огорожа). Вказаний об`єкт не є житловою нерухомістю.
Власником спірного об`єкта є держава в особі Держпродспоживслужби, а закріплено його за Голованівською районною державною лікарнею ветеринарної медицини на праві оперативного управління. Таким чином об`єкт є єдиним комплексом державного нерухомого майна, а не окремою квартирою чи житловим приміщенням.
Позивачка фактично просить змінити цільове призначення не всього об`єкта, а лише його частини, яку вона використовує для проживання. Водночас чинне законодавство не передбачає можливості зміни цільового призначення лише частини нежитлової будівлі, оскільки будь-які зміни з технічних чи функціональних характеристик об`єкта здійснюються щодо будівлі в цілому.
Крім того, зміна цільового призначення об`єкта з нежитлового на житлове можлива лише за умови наявності висновку компетентного органу про відповідність такого приміщення державним будівельним нормам для житлових приміщень. У матеріалах справи відсутні будь-які документи висновки, які б підтверджували таку відповідність, що унеможливлює здійснення відповідної зміни.
Також необхідно зазначити, що позивачка не є власником балансоутримувачем спірного майна, а відтак не має права ініціювати зміну його цільового призначення. Відповідно до ст. 317 ЦК України, лише власник майна має право розпоряджатися ним, у тому числі визначати або змінювати його цільове призначення.
Крім того, сама позивачка у своїй позовній заяві зазначає, що житло надано її чоловікові ОСОБА_2 , у зв`язку з призначеннях завідувачем ветеринарної дільниці для спільного проживання з сім`єю. Разом з тим, позивачка також вказує, що зазначена особа наразі не проживає за відповідною адресою, що додатково підтверджує відсутність у позивача правових підстав для заявлення відповідної вимоги.
Враховуючи викладене, вимога позивачки про зобов`язання відповідача змінити цільове призначення частини нежитлового приміщення є юридично необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Законодавством України не передбачено можливості зміни цільового призначення частини будівлі; відсутні документи, які підтверджують відповідність приміщення житловим нормам; а також відсутній належний суб`єкт, уповноважений на вчинення таких дій. Позивач не є власником чи балансоутримувачем спірного майна, тому не має права ініціювати зміну його цільового призначення.
Спірний об`єкт, щодо якого заявлено позов, є нежитловим приміщенням ветеринарної дільниці державної власності. Його функціональне призначення визначене як нежитлове, що унеможливлює його використання для постійного проживання осіб. Таке використання суперечить вимогам чинного законодавства та державним будівельним нормам, установленим для житлових приміщень.
Позивачкою не надано жодного належного доказу, який би підтверджував законні підстави вселення у спірне приміщення, зокрема: ордера, договору найму чи іншого документа, що посвідчує право користування житловим приміщенням державного житлового фонду. Водночас сам об`єкт ніколи не мав статусу житлового, отже, не міг бути предметом житлових правовідносин.
Позивачка у своїй позовній заяві зазначає, що житло було надане її чоловікові — ОСОБА_2 , у зв`язку з призначенням його завідувачем ветеринарної дільниці для спільного проживання з сім`єю. Однак на даний час зазначена особа за цією адресою не проживає та не виконує відповідних службових обов`язків. Отже, підстави для проживання членів його сім`ї у спірному об`єкті відпали.
Крім того, передача службового або державного майна у користування іншими особами після припинення трудових відносин або зміни службового призначення не допускається. Позивач не отримувала жодного дозволу чи погодження на проживання у спірному приміщенні, а тому перебуває у ньому без правових підстав.
Факт реєстрації місця проживання у спірному приміщенні не може вважатися підтвердженням права користування ним, оскільки така реєстрація має виключно обліковий характер і не породжує речових чи зобов`язальних прав на майно (ч. 4 ст. 1 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»).
Також сплата комунальних послуг, проведення ремонтів або утримання приміщення власними силами не створюють у позивачки права користування державним майном, якщо відсутні документи, що підтверджують надання такого майна для проживання в установленому законом порядку.
Водночас слід зазначити, що приміщення ветеринарної дільниці, у якому здійснюється професійна діяльність, не відповідає санітарно-гігієнічним, протипожежним і технічним нормам, встановленим для житлових приміщень. Перебування осіб у такому об`єкті з метою проживання може створювати реальну загрозу їхньому життю та здоров`ю.
Позивачка, як громадянка України, не позбавлена можливості набути право власності на майно у законний спосіб — зокрема, шляхом участі в аукціоні з продажу об`єктів малої приватизації або отримання приміщення в оренду за процедурою, визначеною чинним законодавством. Однак поза межами таких процедур визнання права користування нежитловим державним майном є юридично неможливим. 
З огляду на викладене, вимога позивачки про визнання користування спірним приміщенням є безпідставною та необґрунтованою оскільки: спірний об`єкт має статус нежитлового та належить державі; позивачка не є його власником або користувачем на законних підставах; не доведено факту надання приміщення для проживання чи укладення відповідного договору; чоловік позивачки, якому приміщення надавалося для службового користування, більше не проживає за вказаною адресою та не виконує службових обов`язків; відсутні документи, що підтверджують зміну статусу чи призначення об`єкта; використання нежитлового приміщення проживання порушує вимоги безпеки та державних будівельних норм.
Отже, правові підстави для визнання за позивачкою права користування спірним об`єктом відсутні, а позов у цій частині підлягає відхиленню у повному обсязі.
Враховуючи, що спірний об`єкт (Покотилівська дільниця ветеринарної медицини) є нежитловим державним майном, закріплене за Голованівською районною державною лікарнею ветеринарної медицини на праві оперативного управління, та з огляду на наступне позивачка не є власником або балансоутримувачем спірного об`єкта і, відповідно, не має правових підстав для ініціювання зміни цільового призначення або визнання права користування.
Законодавством України не передбачено можливості зміни цільового призначення частини нежитлової будівлі; функціонального призначення здійснюється лише щодо всієї будівлі.
Відсутні будь-які документи або висновки компетентних органів які підтверджували б відповідність об`єкта державним будівель нормам для житлових приміщень.
Факт реєстрації місця проживання, сплата комунальних послуг самостійно проведені ремонти не створюють права користування державним майном.
Приміщення було надано чоловікові позивачки для службових цілей, який наразі не проживає у спірному об`єкті, що виключає законні підстави для проживання членів його сім`ї.
Використання приміщення для постійного проживання не відповідає санітарно-гігієнічним, протипожежним та технічним вимогам встановленим для житлових об`єктів, і може створювати загрозу життю та здоров`ю осіб.
Тому вимоги ОСОБА_1 щодо зміни цільового призначення спірного приміщення та визнання за нею права користування є безпідставними, необгрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо поновлення строку на подання пояснень щодо позовної заяви.
Відповідно до ч. 4 ст. 181 ЦПК України пояснення третьої подаються в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк, який дозволить третій особі підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази та надати пояснення до позову або відзиву, а іншим учасникам справи отримати відповідь на такі пояснення завчасно до початку розгляду справи
Так, ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 25.09.2025 у справі № 394/674/25 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Фонд державного майна України, та запропоновано протягом п`ятнадцяти днів надати свої пояснення щодо позову.
До електронного кабінету Фонду державного майна в підсистемі «Електронний суд» відповідна ухвала у справі № 394/674/25 були надіслані - 25.09.2025.
Відновлення пропущеного строку здійснюється судом за наявності поважної причини його пропуску.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: «право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. 
Повідомляє, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжували відповідними Указами.
За офіційними повідомленнями військового командування держави дотепер зберігається загроза ракетних ударів, а ворог продовжує здійснювати ракетні обстріли на території України, які спричинили значні пошкодження енергетичної системи України.
Відповідно до «Алгоритму дій при сигналі повітряна тривога» необхідно взяти «тривожну валізу», запаси продуктів та найкоротшим шляхом прямувати до найближчої захисної споруди чи укриття, а найближчим цивільним укриттям біля Фонду є станція метро «Печерська».
Таким чином, враховуючи значну кількість повітряних тривог, які були оголошені у м. Києві протягом робочого часу та часу, необхідного прослідування до цивільного укриття станція метро «Печерська».
Враховуючи вказане, значна кількість працівників Фонду, які продовжують виконувати обов`язки державної служби, періодично змушені переривати свою роботу та покидати робочі місця через оголошення по області повітряних тривог.
Сукупність вказаних обставин викликала об`єктивну неможливість надання пояснень у встановлений судом строк. Представник просив визнати поважними причини пропуску строку на подання пояснень Фонду державного майна України та поновити його; позовну заяву ОСОБА_1 до Державної Служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, виконавчого комітету Підвисоцької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, комунального підприємства «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідачів Фонд державного майна України, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про зобов`язання змінити призначення приміщення та визнання права користування приміщенням - залишити без задоволення /т.2 а.с.221-226/.
Позивачка та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Представник відповідача Державної Служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні.
Представник відповідача Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні.
Представник відповідача - Підвисоцької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, в судове засідання не з`явився, але разом з тим направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову /т.3 а.с.44-46/.
Представник Комунального підприємства «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, окрім того наголосив, що орган, який він представляє, не є належним відповідачем у справі.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Фонду державного майна України в судове засідання не з`явився, але разом з тим в поданому до суду поясненні просив розгляд справи проводити за його відсутності та залишити позовну заяву без задоволення /т.2 а.с.221-226/.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову.
Свідок ОСОБА_5  в судовому засіданні пояснив, що з 1991 року по 2003 рік він був призначений головним ветеринарним лікарем району. З 2003 року по 2016 рік був начальником ветеринарного районного управління. З часом в село Покотилове приїхала сім`я - ОСОБА_2 , який закінчив інститут (спеціальність ветеринарний лікар) із дружиною ОСОБА_1 їм було надано житло на підставі волевиявлення, як головного ветеринарного лікаря, для того щоб сім`я там проживала та працювала. З часом в них не склалося сімейне життя і в даному приміщенні залишилася проживати лише сама позивачка з дітьми. Пояснив, що ремонти в приміщенні частково робили ті хто проживали раніше, а тоді вже як поселилися, то робили ремонт Добровольські. Вважає, що приміщення сім`ї було надане як службове, тобто на період роботи, а також воно не було виділено окремо як житлове приміщення. За увесь період протягом якого проживали ОСОБА_1 , а також потім сама позивачка у приміщенні, ніяких скарг, заперечень з відповідних служб не надходило. Приміщення, у якому проживала позивачка, було відділено від робочого, там окремий вхід. Також наголосив, що не пам`ятає, коли саме проводилася технічна інвентаризація приміщення.
Свідок зазначив, що він, як керівник установи, мав право надавати приміщення для проживання. Районна ветеринарна лікарня підпорядковувалася обласному управлінню ветеринарної медицини м. Кіровограда. Також свідок зазначив, що про намір надати приміщення для проживання Добровольських не повідомляв обласне управління, оскільки не бачив в цьому ніякої потреби, оскільки це було місцеве розпорядження. 
Так як не було виділено окремого житлового приміщення у ветеринарній дільниці, свідок, як керівник установи, не міг надати позивачці відповідний документ, що підтверджував її право проживання там. Також свідок вказує на те, що він не надавав надії позивачці на те, що в майбутньому вона зможе оформити право власності, чи приватизувати дане приміщення, в якому вона проживала, оскільки воно є службовим приміщенням, але при цьому при поселенні сім`ї Добровольських ним, як керівником установи, не було вказано період на який термін він надає їм право проживати у приміщенні. Також повідомляє, що він як керівник, не надавав згоди на реєстрацію місця проживання позивачки у даному приміщенні та йому не відомо чи була вона там зареєстрована.
Свідок ОСОБА_2  у судовому засіданні пояснив суду, що у 1995 році він закінчив навчання в університеті. 13 серпня 1995 року почав працювати на посаді завідуючого Покотилівської ветеринарної дільниці. Дільниця на той момент будувалася як типове приміщення для ветеринарної дільниці і там ніхто не проживав. Прокіпчук, як керівник ветеринарної дільниці, запропонував проживати в даному приміщенні. Після одруження в 1995 році він разом зі своєю дружиною позивачкою поселилися в даному приміщенні. Щодо розпорядження свідок пояснив, що воно було усне від завідувача Прокіпчука і він зрозумів його так «якщо ти працюєш у даному приміщенні то автоматично маєш право там проживати». 
Свідок пояснив, що він 25 років пропрацював на посаді завідуючого Покотилівської ветеринарної дільниці. З позивачкою у даному приміщенні свідок проживав 13 років.
Оскільки приміщення було в занедбаному стані, вони разом з дружиною робили там ремонт. Також свідок зазначив, що умовами для проживання в даному приміщенні є необхідність там працювати. З позивачкою по справі окремо проживає з 2021 року, але вони спілкуються, пояснює, що вона оплачує самостійно всі житлово-комунальні послуги за користування приміщенням в якому проживає. Свідок зазначив, що дане приміщення ветеринарної дільниці розділене стіною і має окремі два входи і небезпеки для проживання в ньому людей не має. В даний момент ветеринарна дільниця не працює. Звільнився з ветеринарної дільниці з причини переходу на іншу посаду – старости Покотилівської громади, після звільнення не проживав більше в приміщенні дільниці. 
Також свідок пояснив, що з керівником Прокіпчуком була домовленість, що вони можуть проживати в приміщенні навіть після звільнення до тих пір, поки не з`явиться новий спеціаліст та не виявить бажання там проживати.
Свідок  ОСОБА_6  в судовому засіданні пояснила, що позивачці доводиться свекрухою в них дуже добрі стосунки, вони постійно спілкуються. Зазначила, що її син з позивачкою одружився в 1995 році і їм надали приміщення ветеринарної дільниці для проживання, так вони почали там проживати, а також робили ремонти. 
На даний час половина приміщення, в якому проживає позивачка, повністю відповідає всім необхідним для проживання умовам. Свідок зазначає, що позивачка не має іншого житла для проживання. Пояснила що позивачка сплачує всі комунальні платежі за приміщення в якому проживає.
Свідок  ОСОБА_7  в судовому засіданні пояснив суду, що позивачку знає з того часу, як вона переїхала в село Покотилове та одружилася з ОСОБА_8 . Невдовзі вони заселилися в приміщення ветеринарної дільниці та почали там проживати. Після розлучення позивачка з дітьми залишилася там проживати, за приміщенням доглядає. 
Пояснює, що в будинку є всі належні побутові умови для проживання. Також, зазначив, що перед ОСОБА_9 у приміщенні ветеринарної дільниці проживав працівник міліції з сім`єю, потім заселилася позивачка. Питання з приводу того, що приміщення ветеринарної дільниці не призначене для проживання, а є тимчасове та про виселення позивачки не розглядалося.
Свідок  ОСОБА_10  в судовому засіданні суду пояснила, що у 2020-2021 роках від власника Ветеринарної лікарні надійшла заява про проведення технічної інвентаризації, після чого було здійснено виїзд за місцем знаходження в с. Покотилове з метою огляду чи не було змін у приміщенні, хоча власник і повідомив, що там не може бути ніяких змін, оскільки ніхто не подавав заяви щодо таких змін. Також власник дав згоду на перенесення даних з попередніх років щодо інвентаризації. Під час візиту до приміщення там були присутні речі і було видно, що проживають люди. Але свідок мала довідку від власника Ветеринарної лікарні про те, що дане приміщення не належить до житлового. Пояснила, що так як не було змін по приміщенню, то в основному інвентарні дані переносилися у відомості з попередніх років. Також їй не відомо чи було звернення від позивачки чи балансоутримувача з приводу зміни цільового призначення приміщення 
Заслухавши учасників цивільного провадження, свідків та дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).
Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. 
Принципом верховенства права, визнається, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається з світлокопії акту про встановлення факту проживання органу місцевого самоврядування від 01.05.2025 року та витягу з реєстру територіальної громади від 01.05.2025 року позивачка зареєстрована і безперервно проживає з 26.01.1996 року по теперішній час за адресою АДРЕСА_1 . Місця свого проживання не змінювала / т. 1 а.с.11,12,15/.
Відповіддю на звернення позивачки Голованівська районна державна лікарня ветеринарної медицини щодо передачі в приватну власність для проживання частини нерухомого майна, останній відмовлено, оскільки зазначена установа не може передати безоплатно в приватну власність приміщення, яке не відноситься до державного житлового фонду і відповідно не може бути об`єктом даної приватизації /т. 1 а.с.17, 73/.
Відповідно до світлокопії листа Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 01 серпня 2023 року №80 ордер на жиле приміщення, чи інший документ, виданий гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 , який надає їм право на проживання за адресою АДРЕСА_1 у лікарні відсутній / т. 1 а.с.18/.
Із світлокопії довідки, виданої виконкомом Підвисоцької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області від 19.05.2025 року №354 вбачається, що ОСОБА_11 1996 р.н, дійсно з 24.10,1996 року по 19.07.2019 рік проживала і була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 / т. 1 а.с.23/.
Відповідно до світлокопій довідок, виданих виконавчим комітетом Підвисоцької сільської ради від 14 грудня 2023 року №441 вбачається, що об`єкту нерухомого майна (будинок ветлікарні), присвоєно адресу АДРЕСА_1 / т. 1 а.с.24,25,27/.
Відповідно до світлокопії довідки, виданої виконавчим комітетом Підвисоцької сільської ради від 01.05.2025 року №314 позивачка не використала свого права на приватизацію житла на території с. Покотилове Підвисоцької сільської ради / т. 1 а.с.26/.
Зі світлокопії довідки Підвисоцької сільської ради від 01.05.2025 року № 313 про склад сім`ї слідує, що позивачка зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 / т. 1 а.с.28/.
Із світлокопії довідки, виданої виконкомом Підвисоцької сільської ради від 19.05.2025 року №353 вбачається, що  ОСОБА_4 2001 р.н. дійсно з 25.09.2001 року по 13.09.2018 року проживав і був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 т. 1 /а.с.29/.
Відповідно до світлокопії довідки, виданої виконкомом Підвисоцької сільської ради від 01.05.2025 року №311 вбачається, що ОСОБА_1  дійсно зареєстрована і проживає з 26 січня 1996 року по теперішній час за адресою АДРЕСА_1 / т. 1 а.с.31/.
Позивачка особисто оплачувала комунальні послуги, має квитанції про оплату електроенергії та довідки про оплату водопостачання / т. 1 а.с.30,32-54, 74,75, 123, 124, 153-171, 174, 175/.
Матеріали справи містять повідомлення про призначення субсидій, які позивачка отримувала в період з 2017 року по 2018 рік / т. 1 а.с.142-143/.
Відповідно до копії наказу № 415 від 07.10.2022 року про реорганізацію деяких установ, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби Новоархангельська районна державна лікарня ветеринарної медицини реорганізована шляхом приєднання до Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини /т. 1 а.с. 76,77/.
Відповідно до листа Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 16.06.2025 року №в-3291/Д-3439 Держпродспоживслужба розглянула звернення позивачки від 19.05.2025 щодо введення нежитлового приміщення в житлове, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що обліковується на балансі Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини.
Згідно з технічними паспортами від 14.06.2004 і 26.11.2021 об`єкти інвентаризації за вказаною адресою ідентифіковані як об`єкти нежитлової нерухомості: комплекс будівель дільниці ветеринарної медицини - будівля дільниці ветеринарної медицини літ. «А», «а», «а1», хлів літ. «Б», погріб літ. «б», вбиральня літ. «В», огорожа N.
Відтак зазначені об`єкти зареєстровані як об`єкти нежитлової нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві власності за Держпродспоживслужбою.
Наказом Фонду державного майна України від 04.01.2022 № 1 «Про затвердження переліків малої приватизації, що підлягають приватизації в 2022 році» (зі змінами) вказане нерухоме майно як об`єкт нежитлової нерухомості в 2022 році» (зі змінами) вказане нерухоме майно як об`єкт нежитлової нерухомості включене у додаток 3 до цього наказу і є об`єктом малої приватизації.
Роз`яснено позивачці, що вона має право на загальній підставі брати участь в аукціоні, організатором якого є Фонд державного майна України регіональне відділення, та укласти за його результатами договір купівлі - всіх вищезазначених об`єктів нерухомості у випадку визначення її переможцем / т. 1 а.с.78/. Аналогічна відповідь надіслана позивачці Голованівською районною державною лікарнею ветеринарної медицини /т.1 а.с.80/.
Відповідно до відповіді Підвисоцької територіальної громади від 26.05.2025 року №438 по питанню зміни функціонального призначення приміщення на «житлове», яке розташоване в АДРЕСА_1 , працівниками сільської ради буде надана посильна допомога в рамках діючого законодавства України / т. 1 а.с.79/.
Матеріали цивільної справи містять копію довідки про оціночну вартість об`єкта нежитлової нерухомості від 17 травня 2025 року №201-20250517-0009714542, відповідно до якої вартість об`єкта, який розташований по АДРЕСА_1 становить 342488,42 грн., а також світлокопії виписок про придбання будівельних матеріалів / т. 1 а.с.81-82, 83-85/.
Відповідно до світлокопії рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14.11.2011 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 / т. 1 а.с.86-87/.
Матеріали цивільної справи містять світлокопії інвентаризаційних описів матеріальних цінностей по ветлікарні / т. 1 а.с.91-122/.
Зі світлокопії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_12 07 жовтня 1995 року уклали шлюб у Покотилівській сільській раді Новоархангельського району Кіровоградської області / т. 1 а.с.125/.
Відповідно до світлокопії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , його батьком записано ОСОБА_2 , матір`ю – ОСОБА_1 / т. 1 а.с.126/.
Відповідно до світлокопії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , її батьком записано ОСОБА_2 , матір`ю – ОСОБА_1 / т. 1 а.с.127/.
Зі світлокопії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_13 14 жовтня 2017 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Покотилівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області / т. 1 а.с.129/.
Зі світлокопії паспорту серії НОМЕР_5 , виданого на ім`я ОСОБА_1 /т. 1 а.с. 132-133/ слідує, що вона зареєстрована по АДРЕСА_1 з 26.01.1996 року.
Матеріали цивільної справи містять світлокопію технічного паспорта на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 / т. 1 а.с.138-141/.
З 1995 року по 2002 рік позивачка працювала санітаркою у Покотилівській ветлікарні, що підтверджується світлокопією трудової книжки /т.1 а.с. 145-148/.
З 1995 року по 2006 рік чоловік позивачки також працював у Покотилівській ветлікарні за посаді завідуючого, що підтверджується світлокопією трудової книжки /т.1 а.с. 149-152/.
Зі світлокопії технічного паспорту на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами складеного КП «Благовіщенське МБТІ» слідує, що в ньому відображені повні фактичні відомості про будівлю нежитлового призначення розташовану за адресою АДРЕСА_1 , в ньому відображено реальні параметри, площі приміщень і стан конструкцій /т.1 а.с.189-191,214-216/.
Відповідно до світлокопії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 299841602 від 16.02.2022 року приміщення загальною площею 223,8 кв. м. (Покотилівська дільниця ветеринарної медицини) відноситься до державної форми власності та його власником є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів /т. 1 а.с. 187, 212/.
Згідно зі світлокопії витягу з Державного реєстру речових прав № 341931854 від 08.08.2023 року приміщення площею 223,8 кв. м. (Покотилівська дільниця ветеринарної медицини) право набувачем зазначено Голованіську районну Державну лікарню ветеринарної медицини /т. 1 а.с. 188, 213/.
Матеріали інвентарної справи містять технічні та облікові документи на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 /т. 1 а.с.57-112/.
До матеріалів справи в ході судового розгляду позивачкою долучено світлини приміщення, в якому вона зареєстрована та проживає /т.3 а.с.61-75/.
Вирішуючи виниклий спір, суд застосовує наступні норми матеріального права.
У ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Наведене положення стисло відтворює зміст концептуальних засад преамбули Загальної декларації прав людини, чим власне і має обумовлюватись відповідність приписів Конституції України міжнародним стандартам прав людини. Серед цих засад слід відзначити, зокрема «віру в основні права людини, в гідність і цінність людської особистості», а також «визнання гідності, притаманної всім членам людської сім`ї, та рівних і невід`ємних їх прав».
Принципово важливим є визнання людини соціальною цінністю, адже це означає, що людина є цінністю не тільки для самої себе, а й для всього суспільства, для соціуму. Причому оскільки ця цінність є найвищою, то жодне інше явище не може поціновуватись суспільством вище, аніж людина. Усі інші соціальні цінності мають бути підпорядковані, субординовані цінності людини.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Права і свободи людини – це певні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її нормального існування та розвитку в конкретному соціумі, котрі об`єктивно зумовлюються досягнутим рівнем розвитку суспільства і мають бути загальними й рівними для всіх людей.
Гарантії прав і свобод людини – це такі явища, які сприяють здійсненню прав і свобод людини, забезпечують їх і охорону та захист.
Ст. 3 Конституції України зобов`язує державу не тільки проголошувати, декларувати у Конституції й інших законах права і свободи, але й дбати, піклуватись про їхню здійсненність, можливість реалізації, тобто держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
Держава повинна формувати різні умови, необхідні для здійснення прав і свобод людини.
У ст. 8 Конституції України наголошується, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Верховенство права – це панування права у суспільстві. Даний принцип покликаний забезпечувати гуманістичний розвиток суспільства.
Верховенство права відіграє визначну роль права у стосунках між усіма учасниками суспільного життя, у життєдіяльності державних і недержавних організацій, соціальних спільнот, груп об`єднань з рештою – усіх людей. 
Зазначений принцип закріплений у ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Право власності є абсолютним і найширшим із існуючих прав. Способи набуття права власності можуть бути різними.
Ст. 55 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Право на звернення до суду за захистом свої прав і свобод є універсальним юридичним засобом відстоювання людиною свого правового статусу в будь-якій конкретній життєвій ситуації, зокрема пов`язаній з незаконними діями владних суб`єктів права.
Судовий захист прав і свобод людини здійснюється в процесуальних формах, передбачених чинним законодавством, в нашому випадку в порядку цивільного судочинства (ст.ст. 4, 5 ЦПК України).
Відповідно до положень ст. 277 ЦК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається між наймодавцем — житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності — відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем — громадянином, на ім`я якого видано ордер. Договір найму жилого приміщення в будинках, що належать громадянам на праві особистої власності, укладається наймачем з власником будинку. Договір найму жилого приміщення укладається, змінюється і розривається на умовах і в порядку, які визначаються законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Згідно ст. 279 ЦК УРСР службові жилі приміщення надаються громадянам, які за родом своїх трудових обов`язків повинні проживати за місцем роботи 
(керуючий будинком, двірник, вахтер тощо) або в службовому будинку 
(працівники лікувальних і учбових закладів, музеїв тощо). Законодавством Союзу РСР і Української РСР можуть бути встановлені галузі народного господарства, в будинках яких в користування окремих категорій працівників-спеціалістів надаються службові (посадові) квартири (квартира директора, головного інженера, агронома тощо). Жиле приміщення, незалежно від належності будинку, в якому воно знаходиться, включається в число службових рішенням виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих і надається за спеціальним ордером, що видається цим виконавчим комітетом. Для користування службовими жилими приміщеннями (в тому числі посадовими квартирами) не застосовуються правила статей 288, 297, 299, 304-306 та 309 цього Кодексу. 
Управління будинком зобов`язане укласти з громадянином, на ім`я якого виданий ордер (стаття 278 цього Кодексу), письмовий договір найму зазначеного в ордері жилого приміщення строком до п`яти років. У договорі визначаються права і обов`язки сторін. Договір найму службового жилого приміщення укладається на весь час роботи наймача в організації, що надала йому це приміщення, а договір найму службового жилого приміщення, наданого як посадова квартира, - на період роботи на посаді, що дає право на заняття посадової квартири. Договір найму жилого приміщення в будинках, належних громадянам на праві особистої власності, укладається наймачем з власником будинку. Строк, на який укладається договір, встановлюється в цих випадках угодою сторін (ст. 281 ЦК УРСР). 
Загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ст. 11 ЦК України) .
Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом (ст. 12 ЦК України).
У ст. 13 ЦК України законодавець закріпив положення, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Положеннями ст. 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).
Ч. 2 ст. 318 ЦК України вказує, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу (ст. 321 ЦК України).
Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи (ст. 325 ЦК України).
У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами (ст. 326 ЦК України).
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
У ст. 345 ЦК України законодавець закріпив положення про те, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки.
Ст. 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Договір найму житла укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 811 ЦК України).
Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Наймач житла у багатоквартирному будинку має право користування майном, що обслуговує будинок (ст. 812 ЦК України).
Сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Якщо наймачем є юридична особа, вона може використовувати житло лише для проживання у ньому фізичних осіб (ст. 813 ЦК України).
У разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця (ст. 814 ЦК України).
У ст. 815 ЦК України наголошується, що наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
У ст. 819 ЦК України визначено, що поточний ремонт житла, переданого у найм, зобов`язаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором. Капітальний ремонт житла, переданого у найм, зобов`язаний здійснювати наймодавець, якщо інше не встановлено договором. Переобладнання житлового будинку, в якому знаходиться житло, передане у найм, якщо таке переобладнання істотно змінить умови володіння та/або користування житлом, не допускається без згоди наймача.
У ст. 6 ЖК України вказано, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.
Згідно зі ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Жилі приміщення, що надаються народним депутатам України на період їх роботи на постійній основі у Верховній Раді України, включаються до числа службових і виключаються з їх числа за рішенням Верховної Ради України за поданням Комісії Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів.
Відповідно до п. 42 «Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення» затвердженого постановою Ради міністрів УСРС від 04.02.1988 року № 37 до таких зокрема відносяться - фельдшер ветеринарної медицини пункту, дільниці, дільничної лікарні ветеринарної медицини, фельдшер-лаборант державної лабораторії ветеринарної медицини; лікарі ветеринарної медицини всіх категорій пункту, дільниці, дільничної лікарні ветеринарної медицини, державної лабораторії ветеринарної медицини; завідуючий пунктом, дільниці, дільничної лікарні ветеринарної медицини, директор державної лабораторії ветеринарної медицини; лікарі ветеринарної медицини всіх категорій районної лікарні ветеринарної медицини; завідуючі відділами, лікарі ветеринарної медицини всіх категорій районного управління державної ветеринарної медицини.
Згідно ст. 121 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншого громадського об`єднання.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про ветеринарну медицину та благополуччя тварин» дія цього Закону поширюється на суспільні відносини щодо: 1) забезпечення здоров`я тварин; 2) забезпечення благополуччя тварин; 3) ветеринарної практики; 4) побічних продуктів тваринного походження та похідних продуктів, не порушуючи вимог, встановлених Законом України "Про побічні продукти тваринного походження, не призначені для споживання людиною"; 5) виробництва, обігу та застосування ветеринарних лікарських засобів, діючих речовин, лікувальних кормів та проміжних продуктів для виробництва лікувальних кормів, а також речовин з анаболічними, протимікробними, протипаразитарними, протизапальними, гормональними чи психотропними властивостями, які можуть використовуватися як ветеринарні лікарські засоби.
На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (ст. 122 ЖК України).
Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення (ст. 124 ЖК України).
Зазначеними нормами унормовано правовідносини, які регулюють права та обов`язки суб`єктів права з приводу розпорядження належним жилим приміщенням, його використання та передачу в оренду (найм).
Судом застосовуються норми, які діяли в часі, а саме в період проживання позивачки в нежитловому приміщенні, право власності на яке зареєстроване за Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.
Суд вказує, що власник нерухомого майна може використовувати його, як в особистих цілях так і здавати його в оренду в нашому випадку лише на підставі цивільно-правової угоди.
Дефініція житла дана у ст. 379 ЦК України, відповідно до якої житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Поняття об`єктів нежитлової нерухомості дано у підпункті 14.1.129^1 ст. 14 Податкового кодексу України, зокрема це - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості зокрема відносяться: будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей.
Нежитлове приміщення — це ізольована частина будівлі або споруди, яка не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Воно не призначене для постійного чи тимчасового проживання людей, а використовується для комерційних, виробничих, офісних або адміністративних цілей.
Тобто житлове приміщення тісно пов`язане з його призначенням для постійного проживання, ізольованістю та критеріями законного користування, а нежитлове приміщення (нежиле) приміщення є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та нерухомим майном, що не належить до житлового фонду, є ізольованим та призначене для адміністративних, виробничих чи комерційних цілей, але не для проживання людей. 
Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено наданими учасниками цивільного процесу доказами, в 1995 році позивачка разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 за усною згодою (розпорядженням) головного ветеринарного лікаря Новоархангельського району Кіровоградської області ОСОБА_5 поселилися та почали проживати в одній частині приміщення Покотилівської дільниці ветеринарної медицини, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу чоловік позивачки залишив зазначене приміщення та вона почала проживати в ньому разом з дітьми. В період проживання позивачка сплачувала комунальні платежі за користування водою та електроенергією, проводила ремонт. В подальшому вказане приміщення було передано для приватизації. На даний час позивачка проживає в частині зазначеного вище приміщення та використовує його, як житлове (квартиру). Ордер на вселення ні позивачка, ні її чоловік до зазначеного приміщення не отримували. На даний час триває процес приватизації зазначеного приміщення.
Суд з цього приводу констатує наступне, що вселення в приміщення, що належить відповідачу Державній службі України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів відбувся без законних на те підстав, оскільки усне розпорядження керівника ветлікарні про вселення не може собою підмінити офіційний документ (ордер на вселення), який видається адміністрацією державної установи та є єдиною законною підставою для вселення в надане жиле приміщення (службове житло).
Стосовно реєстрації позивачки в приміщенні відповідача суд вказує, на те що законодавством України не передбачено офіційно зареєструвати місце проживання («прописатися») у нежитловому приміщенні. Законодавство України дозволяє реєстрацію лише в житлових об`єктах, які належать до житлового фонду (ст. 29 ЦК України, ст. 6 ЖК України, ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 02.03.2016 року № 207, ст. 9 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
Окрім того з урахуванням положень зазначених нормативно-правових актів реєстрація місця проживання (прописка) можлива була лише при наявності згоди власника приміщення, яке жодною із сторін суду ну було надано. Тобто реєстрація місця проживання позивачки була проведена без отримання згоди власника приміщення і, як наслідок, порушення його прав щодо володіння, користування та розпорядження належним йому на підставі правовстановлюючих документів нерухомим майном.
Стосовно проживання в нежитловому приміщенні позивачки протягом тридцяти років, сплати комунальних платежів, проведення ремонтних робіт суд вказує, на те, що всі ці дії вчинялись позивачкою виключно на її власний розсуд та із власної ініціативи, тобто вона діяла добровільно, самостійно за власним бажанням, без наказу чи примусу, спираючись лише на власне рішення.
Так суду було надано документи, що підтверджують проведення оплати позивачкою за комунальні послуги, але на підтвердження правовідносин, які виникли між організаціями, які надавали такі послуги не надано жодної цивільно-правої угоди, яка б давала підстави вважати, що між позивачкою та організацією, яка надає комунальні послугує існують будь-які зобов`язання.
Позивачкою заявлено матеріально-правову вимогу про зміну призначення приміщення при цьому не вказано, особу (відповідача) який повинен вчинити певні дії, а саме змінити статус частини нежитлового приміщення на житлове.
На це суд вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.
Разом з тим суд вказує, що захист у такий спосіб прав позивачки, як зобов`язання відповідача вчинити певні дії (змінити статус частини нежитлового приміщення на житлове) буде прямим втручанням суду у мирне володіння майном, не буде відповідати законності, наявності легітимної мети та пропорційності.
Окрім того, житлове законодавство України не передбачає можливості зміни цільового призначення лише частини приміщень нежитлової будівлі з нежитлового на житлове із залишенням інших приміщень в статусі нежитлових. Зміна цільового призначення з нежитлового на житлове можлива лише усієї будівлі.
Суд вказує, що до нежитлових приміщень пред`являються зовсім інші санітарно-гігієнічні, протипожежні та технічні норми, які не відповідають вимогам для проживання. Приміщення ветеринарної дільниці, у якому здійснюється ветеринарна діяльність, також не призначене для використання його в якості житла, оскільки може нести загрозу для життя і здоров`я людей, які у ньому знаходяться.
Щодо позовної вимоги про визнання права користування приміщенням суд зауважує, що позивака на момент поселення та на даний час (проживання) не може бути титульним володільцем нерухомого майна, оскільки вона (позивач) та її члени сім`ї не на законній підставі (передбаченій законом або договором) вселилась до приміщення відповідача.
Визнання за особою права користування житловим приміщенням щодо об`єкта, який за своїм правовим статусом є нежитловим, суперечить чинному законодавству України. За своєю правовою природою таке рішення або вимога є порушенням цільового призначення нерухомості та норм житлового й містобудівного права.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.
Стосовно залученого позивачкою відповідача КП «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» суд звертає увагу на те, що позивачкою до зазначеного суб`єкта не заявлено жодної матеріально-правової вимоги, не стверджується про ймовірне порушення останнім прав та інтересів позивачки, а тому зазначений суб`єкт, на погляд суду, не є належним відповідачем у справі.
Суд вважає за доцільне звернути увагу позивачки, що вона має повноцінне право брати участь в аукціоні на торгах стосовно об`єкту нерухомості, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . 
Судові витрати по справі на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд відносить за рахунок позивачки.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 8, 41, 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 277, 279, 281 ЦК УРСР, ст. ст. 3, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 316, 317, 318, 319, 321, 325, 326, 328, 345, 379, 810, 811, 812, 813, 815, 819 ЦК України, ст. ст. 6, 118, 121, 12, 124 ЖК України, ст. 3 Закону України «Про ветеринарну медицину та благополуччя тварин», ст. ст. 2, 4, 5, 13, 30, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В :

В задоволенні цивільного позову  ОСОБА_1 до Державної Служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Голованівської районної державної лікарні ветеринарної медицини, виконавчого комітету Підвисоцької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, комунального підприємства «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Фонд державного майна України та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях про зобов`язання змінити призначення приміщення та визнання права користування приміщенням - відмовити в повному обсязі.
Судові витрати по справі віднести за рахунок  ОСОБА_1 .
Ідентифікаційні дані учасників:
ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 .
Голованівська районна державна лікарня ветеринарної медицини, місце знаходження вул. Шевченка 18, с-ще Голованівськ Голованівського району Кіровоградської області код юридичної особи в єдиному державному реєстрі підприємств і організацій 00699980.
 
Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, місце знаходження вул. Б.Грінченка 1, м. Київ, код юридичної особи в єдиному державному реєстрі підприємств і організацій 39924774.
 
Виконавчий комітет Підвисоцької сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, місце знаходження вул. Центральна 4, с. Підвисоке, Голованівський район Кіровоградська область, код юридичної особи в єдиному державному реєстрі підприємств і організацій 04367080.
 
Комунальне підприємство «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації», місце знаходження вул. Промислова 23/54, м. Благовіщенське, код юридичної особи в єдиному державному реєстрі підприємств і організацій 03347508.
 
Фонд державного майна України, місце знаходження вул. Генерала Алмазова 18/9, м. Київ, код юридичної особи в єдиному державному реєстрі підприємств і організацій 00032945.
 
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, місце знаходження вул. Центральна 6, м. Дніпро.
 
Рішення може бути оскаржено до Кропивницького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .
Повний текст рішення виготовлено 20 серпня 2026 року.

Суддя: