ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 року 
м. Харків
справа № 643/21497/25
провадження № 22-ц/818/3454/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміна О.В., Мальований Ю.М.
сторони справи:
позивач – Акціонерне товариство «Сенс Банк»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк», на рішення Салтівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2026 року ухвалене у складі судді Тимош О. М.,-
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №631727504 від 19.07.2021 у розмірі 172 896,54 грн а також понесені судові витрати.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 19.07.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631727504.Угодою встановлено наступні умови: тип кредиту – кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту – «RED», мета кредиту – споживчі цілі (для особистих потреб); опис послуги – надання банком послуг з обслуговування кредитної картки, а також надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, протягом строку дії якої після повернення наданого кредиту або його частини, Банк здійснює подальше кредитування у межах її ліміту шляхом надання траншів; ліміт кредитної лінії (максимальна сума кредиту) – 200 000,00 грн; сума встановленої кредитної лінії – 134 800,00 грн; процентна ставка – 35,99 % річних для торгових операцій та/або операцій зняття готівки; тип процентної ставки – фіксована; тип картки – MasterCard Debit World; порядок повернення кредиту – щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми заборгованості, мінімум 50,00 грн.Банк взяті відповідно до угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, випустивши кредитну картку та надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Відповідач кредитну картку активував та активно користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 172 896,54 грн, з яких: 103 801,35 грн – прострочене тіло кредиту, 69 095,19 грн – відсотки за користування кредитом.
Рішенням Салтівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2026 року позов АТ «Сенс Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №631727504 від 19.07.2021 у сумі 116 596,38 грн, з яких: 47 501,19 грн – тіло кредиту; 69 095,19 грн – відсотки за користування кредитом.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем належними та допустимими доказам доведено факт укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору та отримання останнім грошових коштів. Тому позовні вимоги АТ «Сенс Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту відповідно до кредитного договору №631727504 від 19.07.2021 є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Проте позивач не зазначив та не надав доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які він має сплачувати комісію, при укладенні кредитного договору. Тому, вимога товариства про стягнення з ОСОБА_1 комісії є неправомірною та умови договору про нарахування такої комісії є нікчемними відповідно до ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». З розрахунку заборгованості за кредитом установлено, що станом на 02.07.2025, банком неправомірно нараховано позичальнику щомісячне списання за розрахунково-касове обслуговування основної картки на суму, 3382,66 грн які підлягають зарахуванню в рахунок погашення тіла кредиту. Оскільки позивачем не доведено погодження між сторонами таких істотних умов договору, як сплату комісії, а банк неправомірно нараховував та списував з рахунку відповідача вказану комісію, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на загальну суму 116596,00 грн, з яких тіло кредиту – 47501,19 грн, відсотки за користування кредитом – 69095,19 грн.
Не погодившись з рішенням АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог скасувати, задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом в загальному розмірі 172896,54 грн, з яких тіло кредиту 103801,35 грн та відсотки за користування кредитом 69095,19 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини що мають значення для справи та ухвалив рішення що не відповідає дійсним матеріалам справи. Позивачем на підтвердження факту укладення кредитного договору та досягнення згоди за усіма істотними умовами договору зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитом та комісії надано до суду паспорт споживчого кредиту, копію пропозиції (акцепт) на укладення кредитного договору що були підписані відповідачем та в яких зазначено зо процентна ставка за користування кредитом становить 35,99% річних, тип ставки фіксований. Зазначає що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що списання коштів на погашення є неправомірною дією, оскільки позичальник під час укладання кредитного договору погодився із усіма істотними умовами договору.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх 
Рішення оскаржено в частині незадоволених позовних вимог на суму 56300,16 грн, що складається з тіла кредиту та комісії за розрахункове касове обслуговування тому в іншій частині не переглядається.
З матеріалів справи вбачається, що 19.07.2021 АТ «Альфа-Банк» підписав акцепт пропозиції ОСОБА_1 на укладання угоди на обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а.с.29-30).
Відповідно до п. 3 акцепту сума встановленої кредитної лінії складає 134 800,00 грн. Максимальний ліміт кредиту складає 200 000 грн. Процентна ставка за користування кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття готівки встановлена у розмірі 35,99%. Тип процентної ставки – фіксована. Зміна процентної ставки за користування кредитної лінії можлива за умови укладення між сторонами відповідної угоди.
Згідно з п. 5.5 акцепту придбання клієнтом супровідних послуг банку та третіх осіб в межах угоди не передбачено.
19.07.2021 ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб одноразовим ідентифікатором «1796» (а.с.28-29, а.с.27).
Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що ОСОБА_1 ініціював процес активації картки із використанням Системи «Інтернет-сервісу «My Alfa-bank» та отримав від банку ОТП-пароль – аналог ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (комбінація цифр у вигляді смс-коду). Підписання угоди №631727504 про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії позичальником здійснено ОТП-паролем – аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (комбінація цифр у вигляді смс-коду) (а.с.31).
23.07.2025 позивач направив відповідачу вимогу про усунення порушень кредитного договору №631727504 від 19.07.2021 та вимагав погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, – достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 174 245,55 грн (а.с.39). Вимога була направлена відповідачу, що підтверджується описом поштового вкладення, списком №1 згрупованих поштових відправлень (п.336) та чеком (а.с.40, а.с.41-43, а.с.44).
Відповідно до виписки з рахунка ОСОБА_1 за період з 19.07.2021 по 02.07.2025 вбачається, що останній користувався наданими банком коштами. З виписки вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 19.07.2021 було встановлено кредитний ліміт 134 800, 00 грн (а.с.32-38). 
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, доданого до позовної заяви, станом на 02.07.2025 загальна заборгованість відповідача складає 172 896,54 грн яка складається з тіла кредиту – 103801,35 грн та відсотків за користування кредитними коштами – 69095,19 грн. Крім того, вбачається що відповідачу було нараховано та ним сплачено комісію у сумі 3382,66 грн, нарахування якої укладеним між сторонами договором не передбачена. (а.с.45).
12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про найменування АТ «Сенс Банк» внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань 30.11.2022. Вказані обставини підтверджені копією витягу з державного реєстру банків станом на 02.12.2022.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також, статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Позивачем надано суду письмову форму укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» договору №631727504 від 19.07.2021, який згідно з довідкою про ідентифікацію АТ «СЕНС БАНК» підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора «1796». Укладений договір містить погоджені сторонами: суму кредиту, строк кредитування та проценти за користування кредитом.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 банком нарахована комісія РКО за період з 19.07.2021 по 18.10.2024 у розмірі 3382,66 грн, яка була сплачена відповідачем.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Звертаючись до суду, банком було долучено Акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до змісту якого не вбачається що між сторонами було досягнуто домовленості щодо придбання клієнтом супровідних послуг банку та третіх осіб в межах угоди, та банком не надано переліку таких послуг за які він нараховував відповідну комісію. Колегія суддів зазначає що встановивши сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту банк не роз`яснив за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Отже, відповідні дії банку вносять дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору є несправедливими.
Аналогічних висновків щодо дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови кредитного договору є несправедливими дійшов Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20 (провадження №61-17825св21).
Отже, задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Сенс Банк», суд дійшов вірного висновку що в акцепті пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 19.07.2021 року №631727504 не визначено переліку послуг за які банком нараховується комісія і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому вимога банку про стягнення заборгованості за комісією є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню а кошти розподілені банком на погашення такої комісії, в загальному розмірі 3382,66 грн підлягають до зарахування в рахунок погашення тіла кредиту.
Водночас суд помилково вважав, що із урахуванням зменшення тіла кредиту, стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості у розмірі 116 596,38 грн, з яких: 47 501,19 грн – тіло кредиту; 69 095,19 грн – відсотки за користування кредитом.
Як вбачається із виписки з особового рахунку за період з 19.07.2021 року по 02.07.2025 року, відповідачу були видані кредитні кошти якими він користувався та здійснював часткове погашення заборгованості. Вбачається що 19.07.2021 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 134800,00 грн. Крім того зі змісту виписки вбачається що кінцевий залишок по рахунку становить «-103801,35 грн» та кінцева заборгованість зі сплати комісійних відсотків становить «-69095,19», внесок до відновлення мінімального балансу становить «172896,54». Така ж сама інформація зазначена і в розрахунку заборгованості.
Враховуючи що судовим розглядом встановлено нікчемність нарахування комісії за розрахункове касове обладнання то сума заборгованості за тілом кредиту з урахуванням її зменшення повинна становити 100 418,69 грн (103 801,35 (тіло кредиту) – 3382,66 (комісія)).
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження. Тому судова колегія вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором №631727504 від 19.07.2021 у розмірі 169513,88 грн.
Відтак рішення в оскаржуваній частині підлягає зміні, позовні вимоги АТ «Сенс Банк» належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 169513,88 грн яка складається з тіла кредиту 100418,69 грн та відсотків за користування кредитом 69095.19 грн.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову 2422,40 грн. та апеляційної скарги 1183,20 грн а всього 3605,60 грн.
Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме (98,04%) з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 3534,93 грн.
Згідно з ч. 1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5ст.137ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В силу ч.ч. 2, 3, 8ст.141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 14172,38 грн. Проте позивачем не надано до суду доказів на підтвердження понесення таких витрат, зокрема позивачем не надано до суду акту приймання-передачі виконаних робіт .
Позивачем надано договір про надання послуг №1006 від 28.01.2025 року укладеного між АТ «СЕНС БАНК» («Замовник») та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» («Виконавець») Згідно з п. 1.1. договору, Замовник замовляє, а Виконавець зобов`язується надати послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах Замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників Замовника, які виникли внаслідок невиконання/неналежного виконання такими боржниками кредитних договорів, договорів позики, інших угод, які не забезпечені заставою та/або спонуканню їх до погашення такої заборгованості, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги (а.с.16-19).
Проте зі змісту даного договору не вбачається ані переліку виконаних адвокатом робіт по даній справі ані розміру понесених позивачем грошових витрат під час розгляду даної справи.
Враховуючи що позивачем не надано суду жодного доказу, що підтверджують надання та оплату послуг з надання професійної правничої допомоги за договором №1006 від 28.01.2025 при підготовці та подачі даного позову до суду, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку щодо відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з відповідача у зв`язку із недоведеністю таких витрат.
Керуючись ст.ст. 367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» – задовольнити частково.
Рішення Салтівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2026 року – в частині визначеного судом розміру заборгованості змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ 23494714) заборгованість за кредитним договором №631727504 від 19.07.2021 у розмірі 169513 (сто шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот тринадцять ) гривень 88 коп, яка складається з тіла кредиту - 100 418,69 грн, та відсотків за користування кредитом - 69095.19 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Здійснити перерозподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ 23494714) судовий збір в розмірі 3534 (три тисячі п`ятсот тридцять чотири) гривні 93 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:  О.Ю. Тичкова

Судді:   О.В. Маміна

Ю.М. Мальований