Справа № 450/1047/25 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвського В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/4102/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 липня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді: Н.П.Крайник
суддів: Р.В.Савуляка, М.М.Шандри 
секретар Л.М. Чиж,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сторонського Івана Олександровича на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2025 року у справі №450/1047/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи Пустомитівської міської ради, як органу опіки та піклування про визначення самостійного виховання та утримання дитини,-
в с т а н о в и в :
11 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з участю третьої особи Пустомитівської міської ради, як органу опіки та піклуванняпро визначення самостійного виховання та утримання дитини.
Позовна заява мотивована тим, що 23 травня 2008 року між сторонами зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2022 року. В період перебування позивача та відповідача у шлюбі в них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з ним і перебуває на його утриманні. 
Відповідач у 2022 році, після початку війни, виїхала за межі території України де проживає на даний момент та жодного разу не поверталась, а відтак, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. По теперішній час ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, матеріально не забезпечує, натомість він самостійно виховує доньку, яка перебуває на його утриманні. У зв`язку із перебуванням на його самостійному утриманні доньки, в нього існує право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яка є необхідною в тому числі для захисту прав ОСОБА_3 , оскільки матір неповнолітньої перебуває за межами території України, а його батьки померли, з огляду на що, відсутні інші особи, які можуть опікуватись дитиною. Вказав, що факт самостійного утримання ним доньки може підтвердити свідок ОСОБА_4 , а також сама неповнолітня дочка. З огляду на викладене вище, просив позовні вимоги задовольнити.
Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Заочне рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Сторонський Іван Олександрович. 
Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що судом не взято до уваги того, що позивач звернувся до суду з приводу самостійного виховання та утримання дитини з часу, коли мати фактично покинула дитину на виховання батьку і з цього часу взагалі нею не цікавиться. При цьому, батьком не оспорюється, що раніше мати дійсно опікувалася донькою, однак її новий шлюб за кордоном із громадянином іншої держави ймовірно вплинув на розірвання будь-яких відносин із донькою. Судове рішення побудоване на припущеннях, а саме, що перебування матері за кордоном може бути зумовлене необхідністю забезпечувати дитину матеріально, а також, що позивачем не доведено, що його матеріальне становище є таким, що дозволить забезпечити належним чином дитину. Суд без належних доказів припустив, що ОСОБА_2 хоча і перебуває за межами території України, однак приймає безпосередню участь у вихованні та утриманні ОСОБА_3 і спілкується з нею. Наявність бабусі та дідуся не є юридичною підставою для відмови у встановленні судом самостійного виховання батьком дитини, адже самостійне виховання дитини батьком стосується обов`язків та участі саме батьків, а не інших родичів. Наявність потенційних осіб, які могли б допомагати, не дорівнює фактичній допомозі. Мета встановлення факту самостійного виховання - підтвердити, що один із батьків фактично утримує дитину, сам забезпечує життєві потреби, не має допомоги від другого з батьків. Закон не ставить вимогою перевіряти, чи можуть теоретично допомагати батьку інші родичі. В умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється, що повністю підтверджено наявними у матеріалах цивільної справи доказами.
Просить скасувати заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали з підстав, наведених у ній, просили скаргу задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась. Судова повістка, яка надсилалась судом на адресу її реєстрації АДРЕСА_1 повернулась без вручення, з причиною «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до п.п.3,4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є:день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України).
Відповідно до статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 23 травня 2008 року, який розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2022 року.
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 18 травня 2010 року Містківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої головою ОСББ «Спортивна Затишок» Пігій О.П., вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 , проживають та зареєстровані позивач ОСОБА_1 , його донька ОСОБА_3 та брат ОСОБА_6 .
З акту оцінки потреб сім`ї/особи вбачається, що за адресою АДРЕСА_3 , проживають позивач ОСОБА_1 , який не працює та його донька ОСОБА_3 , яка є ученицею Пустомитівського ліцею № 1 Пустомитівської міської ради.
Долученими до матеріалів позовної заяви характеристиками вбачається, що позивач ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони.
У характеристиці з місця навчання за підписом директора ОСОБА_7 та класного керівника ОСОБА_8 , зазначено, що ОСОБА_3 навчається у Пустомитівському ліцеї № 1 Пустомитівської міської ради і зарекомендувала себе як старанна та працьовита учениця, бере активну участь у громадському житті школи і класу, грає на бандурі та гарно співає. Батьки учениці приділяють належну увагу вихованню доньки, більше батько, оскільки матір за кордоном.
Як вбачається з відповіді № 19/41854-25-вих начальника Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_9 від 21.05.2025 року, ОСОБА_2 25.04.2021 року виїхала за межі України, повернулась 02.05.2021 року. 28.12.2021 року зафіксовано виїзд вказаної вище особи за межі України, а 10.02.2022 року в`їзд. 21.03.2022 року ОСОБА_2 виїхала за межі України, повернулась 20.05.2023 року. 31.05.2023 року ОСОБА_2 виїхала за межі України, а відомості щодо її повернення станом на 21.05.2025 року відсутні.
З паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданого 03.03.2021 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 21.03.2022 року остання виїхала за межі території України, повернулась 28.09.2022 року.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 січня 2025 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено. 
Звертаючись з позовом про визначення самостійного виховання та утримання дитини, ОСОБА_1 зазначав, що відповідачка проживає за кордоном, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, матеріально дитину не забезпечує, він виховує дитину самостійно та дитина знаходиться на його утриманні. Дитина підтримує зв`язок з матір`ю лише через телефонні розмови 2-3 рази на місяць, разом з тим відносини з батьком характеризуються як дружні та позитивні. Зазначав, що основним джерелом доходу сім`ї є дохід батька, який становить близько 20000 грн на місяць. Крім того, вказував на те, що відповідно до п.4 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» право на відстрочку мають чоловіки,які самостійно виховують та отримують дитину за рішенням суду. Таким чином, рішення суду про самостійне виховання дитини надасть йому право отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.Надані суду письмові докази свідчать лише про факт проживання неповнолітньої дочки разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факту ухилення матері від участі у вихованні дитини та її утриманні. Позивач не звертався з позовом до відповідачки про стягнення аліментів на дитину.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких мотивів. 
Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивачем належним чином не обґрунтовано позовні вимоги.
Зокрема, з характеристики з місця навчання дитини за підписом директора ОСОБА_7 та класного керівника ОСОБА_8 , вбачається, що батьки учениці приділяють належну увагу вихованню доньки, більше батько, оскільки матір за кордоном.
Крім цього, суд виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження його доходів, за рахунок яких він самостійно утримує доньку. 
Судом також належно звернуто увагу позивачу, що з метою дотримання обов`язку відповідачки по вихованню і утриманню дитини, він має право на подання позову про стягнення аліментів. 
Як зазначалося вище, сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.
Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання повинні відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Справедливість - це одна з основних засад права, яка є вирішальною
у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Зазначені правові висновки про дотримання принципу справедливості виклав Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004.
Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого2021 року у справі № 754/5841/17.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц).
Позов у цій справі фактично пред`явлений з метою створення умов та обставин, які можуть бути підставою для надання права на відстрочку від призову відповідно до п.3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відтак позивач намагається застосувати способи захисту сімейних прав, інтересів дитини з метою отримання права на відстрочку від призову відповідно до п.3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що не відповідає завданню цивільного судочинства. 
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення самостійного виховання та утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , врахувавши відсутність доказів про те, що відповідачка повністю самоусунулась від виховання доньки.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає. 
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
у х в а л и в: 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сторонського Івана Олександровича залишити без задоволення.
Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 21 липня 2026 року.

Головуючий:   Н.П. Крайник 

Судді:         Р.В. Савуляк 

М.М. Шандра