П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/26617/25 Головуюча суддя 1-ої інстанції - Горовенко Анна Василівна 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
15 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті за період з 01.09.2016 по 28.02.2018 індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити за період з 01.09.2016 по 28.02.2018, індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.09.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.09.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що нарахування грошового забезпечення відповідачем проводилося не в повному обсязі, зокрема, за період проходження служби з 01.09.2016 по 28.02.2018 індексація грошового забезпечення не виплачена із застосуванням базового місяця - січень 2008 року.
Рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.09.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.09.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін при проведенні індексації грошового забезпечення позивача мав застосовуватись січень 2008 року, оскільки саме в цей період відбулося підвищення посадових окладів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1294. 

II. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу та просить скасувати таке рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. 
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

III. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 у період з 14.06.2016 по 26.02.2025 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
До 01 вересня 2016 року військова частина НОМЕР_1 перебувала на фінансовому забезпеченні іншої військової частини.
Відповідно до довідки відповідача про суми нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.09.2016 по 26.02.2025, виданій Військовою частиною НОМЕР_1 від 04.06.2025 №1513, позивачу за період з 01.09.2016 по 28.02.2018 виплачено індексацію у розмірі 0,00 грн.
Позивач, вважаючи що має право на виплату сум індексації грошового забезпечення із врахуванням базового місяця - січень 2008 року, звернувся до суду з даним позовом.

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення оскаржує відповідач, який заперечує проти задоволеної частини позову, а відмова в задоволенні вимог про компенсацію втрати частини доходів учасниками справи не оскаржена, предметом апеляційної перевірки є правомірність висновків щодо індексації грошового забезпечення за період з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року та одночасної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до положень Закону України № 2011-XII грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації у порядку, визначеному законом. Правові та організаційні засади проведення індексації грошових доходів населення визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі Закон № 1282-XII) та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078.
Аналіз положень Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 дає підстави стверджувати, що об`єктом індексації є грошове забезпечення, яке не має разового характеру. 
Ключовим правовим питанням у цій справі є правильність визначення «базового місяця» для обчислення індексу споживчих цін у період з 01.01.2016 по 28.02.2018.
Відповідно до пунктів 5, 10 та 15 Порядку № 1078, базовим місяцем вважається виключно той місяць, у якому відбулося підвищення посадових окладів (тарифних ставок) за відповідною посадою. Колегія суддів наголошує на важливості розмежування складових грошового забезпечення: будь-яке збільшення доходу за рахунок надбавок, премій чи доплат, що не супроводжується зростанням саме посадового окладу, не змінює базовий місяць для проведення індексації.
Судом встановлено, що посадові оклади військовослужбовців були підвищені з 01.01.2008 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1294 та залишались незмінними до 01.03.2018 — дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 704, якою встановлено нові розміри посадових окладів.
Тому для обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації позивачу за період з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року належить застосувати січень 2008 року як місяць останнього підвищення посадових окладів. Такий підхід відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 10 вересня 2020 року у справі №200/9297/19-а, від 26 січня 2022 року у справі №400/1118/21, від 19 травня 2022 року у справі №380/11904/21 та від 27 липня 2023 року у справі №380/813/22.
Посилання скаржника на пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України №1013 не змінює цього висновку. Ця норма не встановила для всіх військовослужбовців нового базового місяця грудня 2015 року або січня 2016 року. Вона передбачала заходи з підвищення доходів у межах бюджетних коштів, тоді як пункти 5 і 10-2 Порядку №1078 пов`язували початок нового обчислення індексу споживчих цін саме з підвищенням тарифної ставки (посадового окладу). Такого підвищення для військовослужбовців у грудні 2015 року не відбулося.
Доводи апеляційної скарги щодо пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, розрахункової величини для визначення посадових окладів і перерахунку грошового забезпечення у 2022– 2023 роках не стосуються предмета цього спору. Позивач не заявляв вимог про перерахунок посадового окладу із застосуванням прожиткового мінімуму за 2022 чи 2023 рік, а спірний період завершився 28 лютого 2018 року — до набрання чинності постановою №704. Відтак наведені міркування не спростовують встановленого факту невиплати індексації та не впливають на визначення січня 2008 року для її обчислення.
Твердження відповідача про здійснення виплат у межах виділених бюджетних асигнувань також не є підставою для відмови в позові. Індексація грошового забезпечення є встановленою законом державною гарантією, а відсутність або обмеженість фінансування не звільняє суб`єкта владних повноважень від виконання обов`язку, прямо передбаченого законом.
Щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб колегія суддів зазначає, що пункт 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 (далі — Порядок №44), поширює таку компенсацію на виплати, право на які військовослужбовець набув у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
За пунктами 4 і 5 Порядку №44 компенсацію виплачують одночасно з грошовим забезпеченням за місцем його одержання у розмірі утриманого податку. Оскільки індексація є складовою грошового забезпечення, присуджені суми належить виплатити з одночасною компенсацією податку з доходів фізичних осіб. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 липня 2023 року у справі №380/813/22 та від 27 вересня 2023 року у справі №420/23176/21.
Відповідач не надав доказів нарахування та виплати позивачу індексації за спірний період і не довів правомірності своєї бездіяльності, як того вимагає частина друга статті 77 КАС України.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до цитування норм, які не регулюють спірні правовідносини, або повторюють заперечення проти позову, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку. Вони не спростовують установлених обставин та наведеного правового регулювання.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими доказами.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні у матеріалах справи докази та правильно застосував норми матеріального і процесуального права.
За таких обставин підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, передбачені статтею 317 КАС України, відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча | | | Гнап Д.Д.
Судді | | | Сушко О.О.    Яремчук К.О.