Справа №463/9991/24
Провадження №1-кп/463/167/26

В И Р О К
іменем України

18 серпня 2026 року Личаківський районний суд 
в складі: головуючий суддя   ОСОБА_1 ,
з участю секретаря с/з   ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові матеріали кримінального провадження №12024142360000826 від 21.09.2024 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Львів, громадянину України, українцю, неодруженому, який на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в :
І. Історія провадження.
24.10.2024 року на адресу суду скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12024142360000826 від 21.09.2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. 
Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 29.10.2024 року вказаний обвинувальний акт призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою суду від 04.11.2026 року призначено судовий розгляд кримінального провадження №12024142360000826 від 21.09.2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України.
Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 16.04.2025 року відкладено судове засідання у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, передбачене ч 1 ст. 309 КК України, відносно ОСОБА_4 , на 11 червня 2025 року на 11-20 год. Доручено працівникам Львівського РУП N?1 ГУНП у Львівській області здійснити привід в судове засідання на 11 червня 2025 року на 11-20 год. Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженця міста Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.
Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 11.06.2025 року відкладено судове засідання у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, передбачене ч 1 ст. 309 КК України, відносно ОСОБА_4 , на 24 липня 2025 року на 11-00 год. Доручено працівникам Львівського РУП N?1 ГУНП у Львівській області здійснити привід в судове засідання на 11 червня 2025 року на 11-20 год. Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженця міста Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.
Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 29.07.2025 року відкладено судове засідання у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, передбачене ч 1 ст. 309 КК України, відносно ОСОБА_4 , на 14 жовтня 2025 року на 10-30 год. Доручено працівникам Львівського РУП N?1 ГУНП у Львівській області здійснити привід в судове засідання на 11 червня 2025 року на 11-20 год. Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженця міста Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.
Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 14.10.2025 року оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.
Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 26.02.2026 року відновлено провадження у кримінальному провадженні №12024142360000826 від 21.09.2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального проступку ч. 1 ст. 309 КК України.

ІІ. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

повідомлено про підозру у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.09.2024 приблизно о 09 год. 00 хв., ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, в порушення вимог Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів» від 15 лютого 1995 року та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року, перебуваючи за адресою м. Львів, вул. Шафарика, 2, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, придбав, шляхом знахідки на землі, для власного вживання прозорий полімерний зіп-пакет із кристалічною речовиною блідо-бежевого кольору.
Відкривши вказаний прозорий полімерний зіп-пакет із кристалічною речовиною блідо-бежевого кольору, та усвідомлюючи по зовнішньому вигляді, що це психотропна речовина, а саме 4-ММС, оскільки неодноразово вживав таку, в ОСОБА_4 виник умисел на її незаконне придбання та зберігання для власного вживання без мети збуту.
З цією метою, ОСОБА_4 привласнив вказану психотропну речовину та незаконно, без мети збуту, зберігав її при собі, заховавши вказаний прозорий полімерний зіп-пакет із кристалічною речовиною блідо-бежевого кольору – у праву кишеню штанів, в які був одягнутий.
У подальшому, 21.09.2024 приблизно о 10 годині 40 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Лисеницька, 11, ОСОБА_4 був зупинений працівниками УПП у Львівській області ДПП, у ході спілкування з якими, повідомив, що зберігає при собі, а саме у правій кишені штанів, в які був одягнутий прозорий полімерний зіп-пакет із кристалічною речовиною блідо-бежевого кольору, що знаходилась при ньому, яку він раніше придбав шляхом знахідки та зберігав для власного вживання без мети збуту. 
В ході досудового розслідування встановлено, що у вилученій в ОСОБА_4 , кристалічній речовині блідо-бежевого кольору виявлено 4-ММС, який відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено. Маса 4-ММС становить 0,1613 грам.
Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав в повному обсязі. Надав суду відповідні показання, згідно яких він знайшов пакетик з речовиною в подальшому був зупинений працівниками УПП у Львівській області ДПП, у ході спілкування з якими, повідомив, що зберігає при собі, а саме у правій кишені штанів, в які був одягнутий зіп-пакет.
Прокурор підтримав обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_4  кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України. Просив суд, з урахуванням думки обвинуваченого, здійснювати розгляд, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, та обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують обвинуваченого. Просив суд з урахування пом`яшувальних обставин встановлених в процесі судового розгляду призначити відповідне покарання.

ІV. Мотиви суду.
Відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Слід зазначити, що роз`яснення учасникам судового провадження спрощеного порядку розгляду не повинно носити формальний характер. Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК, повинен роз`яснити їм суть даної норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння усіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас, суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися у добровільності їх позицій. Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України (позиція ККС ВС, висловлена у постанові від 02 лютого 2021 року, справа № 640/4713/19, провадження № 51-2155 км 20).
У відповідності до сформованого об`єднаною Палатою ККС ВС в постанові від 16 вересня 2024 року, (справа № 444/870/22, Провадження № 51-2989кмо23), висновку щодо правозастосування положень ч. 3 ст. 349 КПК: Суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.
Незалежно від обсягу доказів, які досліджуватимуться судом, зокрема, внаслідок визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково (постанова ККС ВС від 17 грудня 2020 року, справа № 426/14810/18, провадження № 51-2486км20).
Оскільки обвинувачений повністю визнав вину у вчиненому, і після роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч.3 ст.349 КПК України, суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні та не оспорюють їх, і така позиція є добровільною, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та отримавши згоду учасників судового провадження на проведення судового розгляду в такому порядку, прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначених кримінального правопорушення, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів, суд приходить до переконливого висновку про те, що винуватість обвинуваченого  ОСОБА_4  у скоєному є доведена повністю. 
Оцінюючи зібрані по справі докази в сукупності, суд визнає їх допустимими, належними, достатніми та достовірними і такими, які об`єктивно і повно доводять вину обвинуваченого  ОСОБА_4 .
- Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість  ОСОБА_4  у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України як дії, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту.

V. Призначення покарання.
Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Таким чином, реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.
Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання призначене судом має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час, згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного.
Враховується, що за ступенем тяжкості згідно положень ст.12 КК України (в редакції на час вчинення відповідного кримінального правопорушення) вчинене кримінальне правопорушення, передбачене:
-ч. 1 ст. 309 КК України, є кримінальним проступком;
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 66 КК України, є: активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.
Суд також враховує, що обвинувачений  ОСОБА_4 , раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за медичною допомогою лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
А відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 Кримінального кодексу України в даному випадку підлягає застосуванню закон про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення кримінальних правопорушень, оскільки він пом`якшує кримінальну відповідальність обвинуваченої.
При призначенні  ОСОБА_4  виду покарання суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини у п. 38 рішення "Ізмайлов проти Росії" від 16 жовтня 2008 р. та у п.п. 34, 41 "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 р.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення  ОСОБА_4  нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді штрафу однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян межах санкції ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України.
І таке покарання, на думку суду, відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.
VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Долю речових доказів у кримінальному проваджені необхідно вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
У кримінальному проваджені наявні процесуальні витрати у вигляді витрат на проведення експертиз, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Арешт на майно у кримінальному провадженні не накладався, а тому відсутні підстави для вирішення судом згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України питання про скасування арешту майна.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Керуючись статтями 349, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення:
- передбаченого частиною 1 статті 309 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень);
Стягнути з  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 2387 гривень 70 копійок витрат, здійснених на проведення експертизи.
Речовий доказ згідно постанови про визнання предметів речовим доказом та визначення місця їх зберігання від 30.09.2025 – DVD-R диск, об?ємом пам?яті 4,7 GB, круглої форми, на якому знаходяться відеофайли запису із нагрудного відеореєстратора інспекторів УПП у Львівській області ДПП - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Речовий доказ згідно постанови про визнання речовим доказом від 21.10.2024 року – Кристалічну речовину блідо-бежевого кольору, яка знаходиться у полімерному пакеті, що міститься в полімерному спецпакеті «Експертна Служба» 6061159- знищити після набрання вироком законної сили.
На вирок протягом 30-ти діб з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова.
При цьому, відповідно до положень ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
З текстом вироку суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Суддя     ОСОБА_1