Справа №466/5245/26
Провадження №2-о/466/270/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року Шевченківський районний суд м.Львова
в складі: головуючої судді Федорів О.П.,
з участю: секретаря судового засідання Покотило М.С.,
заявниці ОСОБА_1 ,
представниці заявниці Щурко А.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа – Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, 

в с т а н о в и в :

Суть заяви
1.11 червня 2026 року представниця ОСОБА_1 – адвокатка Щурко Анна Ігорівна подала до суду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа – Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території. Просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце народження: Україна, Херсонська область, Цюрупинський район, село Великі Копані, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Олешки, Олешківський район, Херсонська область, у віці 90 років, зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .
2.Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася Херсонська область, Цюрупинський район, село Великі Копані, та яка на момент смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 (згідно інформації Олешківської міської ради Херсонської області – станом на червень 2025 року вулиця Калганова перейменована на вулицю «Калинова»), зареєстрована за тією ж адресою. Особа, факт смерті якої необхідно встановити, являється матір`ю заявниці, та на момент її народження була у шлюбі з її батьком – ОСОБА_3 , про що вказується у свідоцтві про народження, № НОМЕР_1 , актовий запис №253. Єдиним документом, який містить інформацію про смерть матерії є копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , видане Сімферопольським районним відділом РАЦС № 2 Департамента РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим, 06 жовтня 2022 року, серія НОМЕР_2 (зміст оригіналу російською мовою). У зв`язку з тим, що документ був виданий установою на тимчасово окупованій території, заявник позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію смерті та отримати свідоцтво державного зразка в органах ДРАЦС України в позасудовому порядку. З огляду на положення статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та статей 315, 317 Цивільного процесуального кодексу України, встановлення цього юридичного факту в судовому порядку є єдиним способом реалізувати право на державну реєстрацію смерті.

Процесуальні рішення та позиції сторін
3.12 червня 2026 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, призначено заяву до розгляду та витребувано докази. 
4.Заявниця та представниця заявниці в судовому засіданні заяву підтримали, надавши пояснення, аналогічні викладеним у ній. Представниця заявника зазначила, що встановлення факту необхідно для отримання свідоцтва про смерть з метою подальшого вирішення питання спадкування. Заявниця додатково надала пояснення про те, що її мати після розірвання шлюбу з батьком змінила прізвище з ОСОБА_4 на дівоче прізвище ОСОБА_5 та отримала новий паспорт. Також зазначила, що її мати проживала у місті ОСОБА_6 , була похилого віку та у тяжкому стані, не пересувалась. Після окупації вона, ОСОБА_1 , з чоловіком змушена була покинути ОСОБА_6 , адже боялась за своє життя та здоров`я, зважаючи на громадянську позицію. Її батько погодився залишитись з мамою, а також найняла доглядальницю, якій довіряла. Через певний час, 17-18 червня 2022 року їй зателефонувала доглядальниця та повідомила про смерть матері. Пізніше вона скинула фотографію померлої матері у труні та змушена була виготовити свідоцтво про смерть на тимчасово окупованій території. Також вказала на те, що після того, як дізналась про смерть матері, через кілька днів повідомила управління Пенсійного фонду про це задля припинення виплати пенсії. Просила заяву задовольнити.
5.Заінтересована особа – Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Українив судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень на заяву заінтересованою особою суду подано не було.
6.Суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності заінтересованої особи на підставі наявних у справі доказів.
7.05 серпня 2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження
8.Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження (а.с. 20) та свідоцтво про шлюб її батьків (а.с. 19).
9.Згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 15 червня 2026 року (а.с.--), на обліку перебувала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Реквізити паспорта НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 . Ймовірна дата смерті – ІНФОРМАЦІЯ_2 , про яку 22 червня 2022 року повідомила її донька. З цього часу пенсійні виплати не нараховувались.
10.Листом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області від 30 червня 2026 року підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документувалась паспортами громадянина України НОМЕР_3 , МР271233, МР268295. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документувалась паспортом громадянина України НОМЕР_5 (а.с.).
11.У судовому засіданні заявниця зазначила, у матері були проблеми з пам`яттю та вона кілька разів втрачала паспорт, тому на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано кілька паспортів громадянина України.
12.Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 30 липня 2026 року, 18 січня 1956 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області складено актовий запис №55 про реєстрацію шлюбу ОСОБА_3 , якому минуло 25 років, та ОСОБА_2 , якій минуло 23 роки. Місце народження нареченої: Херсонська область, Цурюпинський район, с.Великі Копані. Прізвище нареченої після реєстрації шлюбу – ОСОБА_5 . Крім того, 09 жовтня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області складено актовий запис №208 про розірвання шлюбу на підставі рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2008 року у справі №2-44/08.
13.Заявниця представила копію свідоцтва про смерть, складеного російською мовою, та виданого органом окупаційної влади 06 жовтня 2022 року, про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у Херсонській області, Цюрупинському районі, селі Великі Копані, та яка померла у м.Олешки Олешківського району Херсонської області (а.с.8).
14.Будучи допитаним в судовому засіданні як свідок, ОСОБА_8 надав показання про те, що він є чоловіком ОСОБА_1 та що ОСОБА_2 була його тещею. ОСОБА_9 після реєстрації свого шлюбу мала прізвище ОСОБА_4 , та що після його розірвання повернула собі дівоче прізвище ОСОБА_5 .

15.У зв`язку з тим, що на час смерті ОСОБА_2 проживала на тимчасово окупованій території, свідоцтво про її смерть органами реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому чинним законодавством України, не видавалося.

Норми права, що підлягають застосуванню
16.Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України)).
17.За загальним правилом окреме провадження – це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.
18.Так, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.
19.З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.
20.Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (частини перши-третя статті 294 ЦПК).
21.Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18).
22.Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України встановлені статтею 317 ЦПК.
23.За змістом частини першої статті 317 ЦПК заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
24.Згідно з частинами першою-третьою статті 9 Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
25.Частинами третьою-четвертою статті 49 Цивільного кодексу України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
26.Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю (див. постанову Верховного Суду від 26 листопада 2025 року у справі № 233/5109/21).
27.Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
28.У міжнародному праві є приклади, коли під час збройних конфліктів виникали ситуації, за яких досліджувались проблеми діяльності органів, що незаконно функціонували на окупованих територіях або територіях збройного конфлікту.
29.У практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки, зміст яких зводиться до того, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
30.Далі, говорячи про підходи міжнародних інституцій у сфері захисту прав людини, суд звертається до позицій Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), який послідовно розвиває наведений вище принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшій міжнародній практиці. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеке від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають стосунок до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (Європейським Судом). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, Європейський Суд у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
31.Повертаючись до обставин цієї справи, суд звертає увагу, що за правовою позицією Конституційного Суду України «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
32.Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, у контексті як мінімум «реєстрації народжень, смертей і шлюбів» інституціями, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України) (див. постанову Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22).
33.Верховний Суд звертав увагу на те, що визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.
34.Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України (див. постанову Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21).
35.Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
36.Специфікою даних правовідносин є те, що у справі по суті «відсутній спір про право» як такий, проте у заявниці виникла необхідність у встановленні факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, який підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим органом, що діє на тимчасово окупованій території, а його діяльність вважається незаконною.
37.Суд звертає увагу, що смерть особи є юридичним фактом, що породжує припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав, в даному випадку – особливо заявницею.

Мотиви суду
38.Місто Олешки Олешківського району Херсонської області з 24 лютого 2022 року є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, згідно з Переліком, затверджекним Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376 (в редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 26 травня 2026 року № 987).
39.Зважаючи на обставини справи, встановлені судом, наданими заявницею доказами доведено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є матір`ю заявниці ОСОБА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Олешки Олешківського району Херсонської області.
40.Оскільки смерть особи настала на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, заявниця позбавлена можливості звернутися до органів державної реєстрації актів цивільного стану для отримання свідоцтва про смерть в позасудовому порядку, що зумовлює необхідність встановлення цього юридичного факту судом.
41.Суд враховує доводи заявниці щодо неможливості надання оригіналів документів та інші обставини, які мають значення для розгляду справи, та здійснив розгляд справи, сприяючи у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів заявниці.
42.З урахуванням викладеного, оцінюючи докази у їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність встановлення факту смерті в судовому порядку, оскільки реєстрація цього факту органами державної реєстрації актів цивільного стану України на тимчасово окупованих територіях неможлива.

Розподіл судових витрат
43.Згідно з частиною сьомою статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. 

Керуючись статтями 76-80, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 305, 307, 308, 315, 317, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

1.Заяву  ОСОБА_1 , заінтересована особа – Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території задовольнити.
2.Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилась у селі Великі Копані Цюрупинського району Херсонської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Олешки Олешківського району Херсонської область. 
3.Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
4.Рішення суду може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Відомості про учасників справи
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Заінтересована особа: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ЄДРПОУ 33286099, адреса: 79007, м. Львів, Котлярська, 6.
Рішення складено 06 серпня 2026 року.

Головуюча           О.П.Федорів