ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/4304/26 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої – судді Маєцької Н.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Пилипецької сільської ради до Міжгірського відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:

Пилипецька сільська рада звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Міжгірського відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Міжгірського відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Шуберт Святослава Богдановича про накладення штрафу від 26.05.2026 р. у розмірі 5 100 гривень 00 коп., у виконавчому провадженні №73416929.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Міжгірським відділом державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження №73416929 здійснюється примусове виконання виконавчого листа №260/1398/22/2022, виданого 18.08.2022 р. Закарпатським окружним адміністративним судом про – «зобов`язання Пилипецької сільської ради затвердити проект землеустрою та передати у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з кадастровим номером 2122486400:01:005:0061 площею 0,25 га за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с. Річка, урочище "Погарь" на території Річківської сільської ради.». 26.05.2026 року державним виконавцем Міжгірського відділу ДВС у вказаному виконавчому провадженні винесено постанову про накладення щодо Пилипецької сільської ради штрафу у розмірі 5 100,00 грн., за невиконання виконавчого листа №260/1398/22/2022 від 18.08.2022 року. Позивач вважає протиправною постанову про накладання штрафу, оскільки на розгляд пленарного засідання виносився проєкт рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,25 га в ур. «Погарь», однак таке рішення не набрало необхідної кількості голосів для прийняття його в цілому.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що виконавчий лист №260/1398/22/2022, виданий 27.09.2023 року Закарпатським окружним адміністративним судом, не можна вважати виконаним, оскільки Пилипецька сільська рада, яка є боржником за виконавчим документом, не виконала зобов`язання, які на неї покладені рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду. І саме на Пилипецьку сільську раду, як на боржника 26.05.2026 року було накладено штраф саме за невиконання рішення суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. 
Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2022 року у справі № 260/1398/22, зобов`язано Пилипецьку сільську раду затвердити проект землеустрою та передати у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки з кадастровим номером 2122486400:01:005:0061 площею 0,25 га за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с. Річка, урочище "Погарь" на території Річківської сільської ради.
27 вересня 2022 року Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист в справі № 260/1398/22 про зобов`язання Пилипецьку сільську раду затвердити проект землеустрою та передати у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки з кадастровим номером 2122486400:01:005:0061 площею 0,25 га за адресою: Закарпатська область, Міжгірський район, с. Річка, урочище "Погарь" на території Річківської сільської ради.
24 листопада 2023 року державним виконавцем Міжгірського відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження ВП № 73416929 з примусового виконання виконавчого листа, виданого у справі № 260/1398/22.
На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження позивач надіслав лист від 10 квітня 2026 року, в якому повідомив, що виконавчі органи сільської ради, посадові особи місцевого самоврядування, а також сільський голова не наділені повноваженнями скликання Пилипецької сільської ради із поіменним голосуванням. Також позивач зазначив, що відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення ради приймаються більшістю голосів депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених законом. Відтак, відсутність необхідної кількості голосів унеможливлює прийняття відповідного рішення.
26 травня 2026 року головним державним виконавцем Міжгірського відділу державної виконавчої служби винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. у ВП № 73416929, за невиконання рішення суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1-1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів.
Частина 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з частиною 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно з частиною 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» надає підстави стверджувати, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Тобто, державному виконавцю для реалізації виконання належних повноважень при примусовому виконанні відповідного рішення суду, надано право за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку та розмірі визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
Таким чином, постанову про накладення на боржника штрафу державний виконавець виносить у разі невиконання боржником рішення без поважних причин. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №640/9234/19, від 17.08.2020 у справі №160/4615/19.
Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 по справі №812/1813/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічна позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №0840/3476/18 та від 15.04.2020 у справі №811/1324/18.
З матеріалів справи вбачається, що 24.11.2023 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
26.05.2026 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у сумі 5100,00 грн., за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, якою зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.
Позивачем на адресу Міжгірського відділу державної виконавчої служби було направлено лист, в якому повідомлено, що виконавчі органи сільської ради, посадові особи місцевого самоврядування, а також сільський голова не наділені повноваженнями скликання Пилипецької сільської ради із поіменним голосуванням. Також позивач зазначив, що відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення ради приймаються більшістю голосів депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених законом. Відтак, відсутність необхідної кількості голосів унеможливлює прийняття відповідного рішення.
Також, 02.06.2026 року позивачем було направлено відповідачу ще один лист, в якому повідомлено, що відповідно до вимог чинного законодавства України «Про місцеве самоврядування в Україні», проект рішення було належним чином підготовлено та винесено на розгляд 19 травня 2026 року 54 сесії 8 скликання Пилипецької сільської ради, у встановленому законом порядку. За результатами розгляду зазначеного питання депутатами сільської ради, проект рішення не набрав необхідної кількості голосів для його прийняття. Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення ради приймаються більшістю голосів депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених законом. Відтак, відсутність необхідної кількості голосів унеможливлює прийняття відповідного рішення. Відтак, Пилипецька сільська рада вжила всіх можливих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення.
Позивачем до матеріалів позовної заяви надано витяг з протоколу п`ятдесят четвертої сесії восьмого скликання Пилипецької сільської ради від 19.05.2026 року № 59, з якого вбачається, що рішення про затвердження проекту землеустрою не було прийняте враховуючи число голосів: «за»-1, «проти»-0, «утримались»-12, «не голосувало» - 1.
Позивач у позовній заяві зазначає, що Пилипецька сільська рада вчинила всі залежні від неї дії спрямовані на виконання рішення суду по справі №260/1398/22, однак з огляду на положення ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», затвердження проекту землеустрою та передання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки комунальної власності, можливо тільки шляхом прийняття відповідного рішення обласною радою, яке в даному випадку не було підтримано більшістю голосів депутатів сільської ради.
Суд не вбачає підстав для врахування зазначених позивачем обставин, оскільки ним не надано належних доказів державному виконавцю та суду, що рішення не виконано з поважних причин і позивачем вчинюються дієві заходи задля виконання судового рішення.
Суд зазначає, що посилання позивача про те, що згідно ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» затвердження проекту землеустрою та передання у власність земельної ділянки комунальної власності, можливо тільки шляхом прийняття відповідного рішення обласною радою, є необґрунтованими, оскільки резолютивна частина рішення суду від 18.08.2022 року у справі № 260/1398/22 містить чітку вказівку, що позивач зобов`язаний зробити.
З приводу цього суд також звертає увагу позивача, що згідно з частиною 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Враховуючи зазначене та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність протиправності в діях відповідача щодо винесення постанови про накладення на позивача штрафу на користь держави у розмірі 5100,00 грн., а отже відсутні підстави для її скасування.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Згідно ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 5, 19, 77, 243, 246, 287, Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 
ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову Пилипецької сільської ради (Закарпатська область, Хустський район, с. Пилипець, буд. 75, код ЄДРПОУ 04350843) до Міжгірського відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (Закарпатська область, Хустський район, селище Міжгір`я, вул. Шевченка, буд. 99, код ЄДРПОУ 34888061) про визнання протиправною та скасування постанови – відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Н.Д. Маєцька