Справа № 361/1675/26
Провадження № 2/361/748/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 р. м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Ведмідь Н.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач шляхом використання Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 628855964 від 06.11.2019 року в розмірі 47 399,40 грн, судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує, що 06.11.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 628855964, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1 250,00 грн. Проте в подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума становить 17 000,00 грн.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора H9N7DY48 у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
28.11.2018 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження строку його дії.
Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги № 65 від 11.02.2020, за яким від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги. Враховуючи те, що Реєстр прав вимоги містить інформацію щодо великої кількості позичальників із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, позивачем надано витяг з Реєстру прав вимоги, що містить лише дані відповідача, Акт звірки взаємних розрахунків та Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги.
05.08.2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу № 05/0820-01.
Розділом 2 договору факторингу визначено, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.3 договору факторингу під правом вимоги розуміються всі права ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників зі сплати суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому.
Пунктом 1.5 договору факторингу встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору.
Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, у тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.
ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання договору факторингу підписали Реєстр прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до договору факторингу, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
11.07.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір факторингу № 11/07/25-Е, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, у тому числі й до відповідача.
Відповідно до Реєстру боржників № б/н від 14.07.2025 за договором факторингу від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 55 231,40 грн.
Позивач у позові вказує, що в порушення умов укладеного кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 55 231,40 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту – 17 000,00 грн; заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом – 30 399,40 грн.
Згідно з ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.02.2026 року у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін; задоволено клопотання позивача та витребувано в банку-емітента АТ КБ «ПриватБанк», серед іншого, інформацію щодо платіжної картки на ім`я ОСОБА_1 та рух коштів по ній.
11.06.2026 року АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог ухвали суду від 24.02.2026 року направило документи, які витребовував суд (т. 2 а.с. 18-20).
15.04.2026 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а у разі їх задоволення – зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 2 000,00 грн.
В обґрунтування заперечень зазначила, що позивач посилається на збільшення відповідачем суми кредиту з 1 250,00 грн до 17 000,00 грн, однак надані до матеріалів справи додаткові угоди та графіки розрахунків до кредитного договору № 628855964 від 06.11.2019 року не містять власноручного підпису відповідача або електронного підпису, який би підтверджував її волевиявлення на укладення таких додаткових угод.
Також представник відповідача зазначила, що, як убачається з матеріалів справи, заборгованість за користування кредитними коштами нарахована поза межами строку користування кредитом, у зв`язку з чим таке нарахування є безпідставним та не підлягає стягненню, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави для нарахування передбачених договором процентів.
Крім того, зазначила, що позивачем не надано документів, які підтверджують зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, а також завершення відповідного переказу.
Представник відповідача також посилалася на відсутність у позивача права вимоги до відповідача, зазначаючи, що правовідносини за кредитним договором між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем виникли 06.11.2019 року, тобто після укладення договору факторингу між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», предмет якого, на її думку, був індивідуалізований належним чином. У зв`язку з цим вважала, що на момент укладення договору факторингу у ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було відсутнє право вимоги до відповідача за кредитним договором № 628855964 від 06.11.2019 року.
З огляду на зазначене представник відповідача вказувала, що ТОВ «Таліон Плюс» не могло відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а останнє – ТОВ «ФК «Ейс» право вимоги за вказаним кредитним договором, оскільки у ТОВ «Таліон Плюс» на момент такого відступлення було відсутнє відповідне право грошової вимоги.
Посилалася також на те, що на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01 ще не існувало зобов`язання між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем, оскільки кредитний договір між ними був укладений лише 06.11.2019 року. Відтак, на думку представника відповідача, у первісного кредитора на момент укладення договору факторингу не виникло права вимоги за зобов`язанням, яке могло бути передане ТОВ «Таліон Плюс».
Також вважає, що нарахування штрафних санкцій в розмірі 7832,00 грн порушують норми законодавства щодо звільнення позичальника від відповідальності сплати у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану
13.04.2026 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив (а.с. 219-245 т. 1), в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором№62885596 від 06.11.2019 року у розмірі 55231,40 грн., яка складається з наступного: 17000,00 грн. – заборгованість по кредиту, 30399,40 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Посилалась на те, що згідно з матеріалами справи відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що він усвідомлював існування даного договору та визнавав його зобов`язання за ним. Таким чином, підтверджуючи факт укладення та розуміння його правил.
Позивачем доведено факт виконання зобов`язання первинного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та перерахування на рахунок відповідача суми в розмірі 17000,00 грн. В свою чергу, відповідачем жодних доказів, що спростовують вимоги позивача або докази неотримання кредитних коштів не надано.
Навіть за відсутності підписів, додаткові угоди мають юридичну силу, оскільки є частиною єдиного договору, і їх умови повинні бути виконані. Тому заперечення відповідача щодо їх недійсності через відсутність підписів не є підставою для визнання їх недійсними, оскільки вони є невід`ємною частиною основного договору.
Позивач заперечував проти доводів відповідача щодо відсутності у нього права вимоги. Зазначав, що відповідно до умов договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року право вимоги переходить до фактора не в момент укладення самого договору факторингу, а з моменту підписання відповідного реєстру прав вимоги. Відповідач був включений до витягу з реєстру прав вимоги № 65, підписаного 11.02.2020 року, тобто після укладення кредитного договору від 06.11.2019 року.
Також позивач посилався на послідовний перехід права вимоги за договорами факторингу від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а в подальшому до позивача, що підтверджується відповідними реєстрами та актом приймання-передачі.
На обґрунтування своїх доводів позивач послався на постанову Верховного Суду від 07.01.2026 року у справі № 727/2790/25, в якій, за його твердженням, надано правову оцінку аналогічним правовідносинам та підтверджено можливість переходу права грошової вимоги за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року на підставі відповідного реєстру прав вимоги.
Щодо нарахування процентів за кредитним договором представник позивача зазначив, що договором передбачено сплату процентів за користування кредитом у межах строку кредитування, а у разі користування кредитними коштами понад встановлений строк - процентів за понадстрокове користування відповідно до пунктів 4.2 - 4.4 договору. Посилався на те, що такі проценти є погодженою сторонами мірою відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання та підлягають стягненню відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. На підтвердження розміру заборгованості позивач послався на наданий розрахунок та умови кредитного договору. 
Щодо заборгованості за штрафними санкціями представник позивача зазначив, що відповідно до Реєстру боржників № Б/Н від 14.07.2025 загальна сума заборгованості становить 55 231,40 грн, з яких 17 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 30 399,40 грн - заборгованість за процентами та 7 832,00 грн - штрафні санкції. При цьому позовні вимоги заявлено без урахування пені та штрафів, а тому до стягнення заявлено 47 399,40 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу представник позивача заперечував проти доводів відповідача про їх необґрунтованість та неспівмірність, посилаючись на положення статей 133, 137, 141 ЦПК України та статей 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Зазначив, що розмір витрат підтверджується договором про надання правничої допомоги та актом приймання-передачі виконаних робіт, який підтверджує належне виконання адвокатом наданих послуг.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного.
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з частинами першою, другою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, або аналога власноручного підпису за письмовою згодою сторін.
Верховний Суд у справі № 234/7159/20 в постанові від 10 червня 2021 року, вирішуючи спір про захист прав споживача та встановлення нікчемності кредитного договору і застосування наслідків його недійсності, погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову, оскільки оспорюваний договір про надання кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21); від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20 (провадження № 61-2904св21); від 12 серпня 2022 року у справі № 234/7297/20 (провадження № 61-11504св21); від 31 січня 2024 року у справі № 671/1832/20 (провадження № 61-232св23).
Судом встановлено, що 06.11.2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір № 628855964, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 1 250,00 грн строком на 30 днів, із процентною ставкою в розмірі 0,64 % в день (а.с. 69-70 т. 1).
10.11.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору №628855964 від 06.11.2019 року, за умовами якої позикодавець збільшив суму кредиту у розмірі 1300,00 грн. (а.с. 73 т. 1)
14.11.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору №628855964 від 06.11.2019 року, за умовами якої позикодавець збільшив суму кредиту у розмірі 1000,00 грн. (а.с. 75 т. 1)
14.11.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору №628855964 від 06.11.2019 року, за умовами якої позикодавець збільшив суму кредиту у розмірі 2300,00 грн. (а.с. 77 т. 1)
14.11.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору №628855964 від 06.11.2019 року, за умовами якої позикодавець збільшив суму кредиту у розмірі 2000,00 грн. (а.с. 79 т. 1)
14.11.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору №628855964 від 06.11.2019 року, за умовами якої позикодавець збільшив суму кредиту у розмірі 2300,00 грн. (а.с. 81 т. 1)
14.11.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору №628855964 від 06.11.2019 року, за умовами якої позикодавець збільшив суму кредиту у розмірі 5000,00 грн. (а.с. 83 т. 1)
14.11.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору №628855964 від 06.11.2019 року, за умовами якої позикодавець збільшив суму кредиту у розмірі 1850,00 грн. (а.с. 85 т. 1)
Згідно з п. 4.14 договору позичальник підтверджує, що отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України; отримав кредит не на споживчі цілі; інформація надана товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.
Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті товариства (а.с. 50-56 т. 1).
На виконання умов договору № 628855964 від 06.11.2019 року відповідачу було надано кредитні кошти шляхом перерахунку на банківську картку НОМЕР_1 : 06.11.2019 року в розмірі 1 250,00 грн, 10.11.2019 року в розмірі 1 300,00 грн, 14.11.2019 року о 21:11:05 в розмірі 1 000,00 грн, 14.11.2019 року о 21:30:36 в розмірі 2 300,00 грн, 14.11.2019 року о 21:39:05 в розмірі 2 000,00 грн, 14.11.2019 року о 21:51:41 в розмірі 2 300,00 грн, 14.11.2019 року о 22:04:43 в розмірі 5 000,00 грн, 14.11.2019 року о 22:12:05 в розмірі 1 850,00 грн, що підтверджується довідками ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 61-68 т. 1).
Згідно з даними довідки АТ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 , на яку було зараховано за період 06.11.2019-19.11.2019 кошти на суму 1 250,00 грн, 1 300,00 грн, 1 850,00 грн, 5 000,00 грн, 2 300,00 грн, 2 000,00 грн та 1 000,00 грн (а.с. 18-20 т. 2).
З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі, визначеному договором та додатковими угодами.
Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 17000,00 грн.
Щодо права вимоги позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
За договором факторингу відповідно до статті 1077 ЦК України одна сторона передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи.
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому.
Судом встановлено, що ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01.
За умовами договору факторингу клієнт зобов`язувався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до умов договору факторингу право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог за формою, встановленою у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимог сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників у повному обсязі за відповідним реєстром прав вимоги.
У подальшому ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладали додаткові угоди до договору факторингу від 28.11.2018 року № 28/1118-01, якими, зокрема, продовжувався строк його дії.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 65 від 11.02.2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 628855964 від 06.11.2019 року.
Зазначене також підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків та Протоколом узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги.
Доводи представника відповідача про те, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року укладений раніше кредитного договору від 06.11.2019 року, самі по собі не свідчать про відсутність права вимоги у ТОВ «Таліон Плюс».
Як убачається з умов договору факторингу № 28/1118-01, клієнт зобов`язувався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
При цьому відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути не лише право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а й право вимоги, яке виникне в майбутньому.
У даному випадку на момент укладення кредитного договору № 628855964 від 06.11.2019 року договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року продовжував діяти, а право вимоги до відповідача було передане ТОВ «Таліон Плюс» на підставі Реєстру прав вимоги № 65 від 11.02.2020 року, тобто після виникнення відповідного зобов`язання.
Таким чином, на момент підписання Реєстру прав вимоги № 65 від 11.02.2020 року кредитний договір № 628855964 від 06.11.2019 року вже був укладений, а право вимоги за ним існувало.
Відповідно до умов договору факторингу саме з моменту підписання відповідного реєстру відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 628855964 до ТОВ «Таліон Плюс».
У постанові Верховного Суду від 07.01.2026 року у справі № 727/2790/25 розглядалося питання щодо переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року.
У зазначеній постанові Верховний Суд виходив з того, що строк дії договору факторингу № 28/1118-01 продовжувався на підставі додаткових угод, а право вимоги переходило на підставі відповідного реєстру прав вимоги.
Вказане узгоджується з умовами договору факторингу № 28/1118-01 та обставинами, встановленими у цій справі.
Отже, суд не приймає доводи представника відповідача про те, що укладення договору факторингу до укладення кредитного договору унеможливлює подальше відступлення права вимоги за таким кредитним договором.
Надалі право вимоги за кредитним договором № 628855964 було передано ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року та Реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 року.
У подальшому 11.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, а відповідно до Реєстру боржників № б/н від 14.07.2025 року право вимоги до відповідача перейшло до позивача.
Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено набуття ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 628855964 від 06.11.2019 року.
Доводи представника відповідача про неповідомлення відповідача про відступлення права вимоги не є підставою для відмови у позові.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються.
Неповідомлення боржника про заміну кредитора не припиняє зобов`язання та не позбавляє нового кредитора права вимагати виконання зобов`язання.
Щодо заборгованості за процентами, суд зазначає наступне.
Позивач просить стягнути з відповідача 30 399,40 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, які, як зазначено у розрахунку, нараховані за період з 06.11.2019 року по 11.02.2020 року.
Як встановлено судом, 06 листопада 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено договір № 628855964, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 1 250,00 грн строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,64 % від суми кредиту за кожний день користування.
У подальшому сторонами укладено додаткові угоди, якими збільшено суму кредиту: 10 листопада 2019 року на 1 300,00 грн, а 14 листопада 2019 року – на 1 000,00 грн, 2 300,00 грн, 2 000,00 грн, 5 000,00 грн, 2 300,00 грн та 1 850,00 грн. Унаслідок цього загальна сума кредиту, відповідно до останнього графіка розрахунків, склала 17 000,00 грн, а строк повернення кредиту визначено до 06 грудня 2019 року.
З огляду на умови договору та додаткових угод проценти за користування кредитом у межах визначеного сторонами строку підлягають нарахуванню за ставкою 0,64 % за кожний день користування відповідною сумою кредиту.
Так, на суму кредиту 1 250,00 грн, надану 06 листопада 2019 року, за 30 днів користування кредитом нараховується 240,00 грн процентів (1 250,00 грн ? 0,64 % ? 30 днів).
На суму 1 300,00 грн, на яку збільшено кредит 10 листопада 2019 року, за 26 днів користування до 06 грудня 2019 року нараховується 216,32 грн процентів (1 300,00 грн ? 0,64 % ? 26 днів).
На суми кредиту, на які його було збільшено 14 листопада 2019 року, проценти нараховуються за 22 дні користування, а саме: на 1 000,00 грн – 140,80 грн; на 2 300,00 грн – 323,84 грн; на 2 000,00 грн – 281,60 грн; на 5 000,00 грн – 704,00 грн; на 2 300,00 грн – 323,84 грн; на 1 850,00 грн – 260,48 грн.
Отже, загальний розмір процентів за користування кредитом у межах строку дії договору та додаткових угод, тобто до 06 грудня 2019 року, становить 2 490,88 грн (240,00 грн + 216,32 грн + 140,80 грн + 323,84 грн + 281,60 грн + 704,00 грн + 323,84 грн + 260,48 грн).
Зазначений розмір процентів відповідає останньому графіку розрахунків, відповідно до якого за загальної суми кредиту 17 000,00 грн нарахований процент становить 2 490,88 грн, а загальна сума до сплати – 19 490,88 грн.
При цьому положення пунктів 4.2 - 4.4 договору щодо нарахування процентів у розмірі 1,70 % за кожний день користування кредитом стосуються понадстрокового користування кредитом після закінчення встановленого договором строку та не підлягають застосуванню при визначенні процентів за період до 06 грудня 2019 року.
Відтак, позовні вимоги в частині стягнення процентів підлягають задоволенню у розмірі 2490,88 грн.
В іншій частині вимог про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих після закінчення встановленого сторонами строку кредитування, позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частинами першою та другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору та додаткових угод до нього, отримання відповідачем кредитних коштів, неналежного виконання ним своїх зобов`язань та набуття позивачем права вимоги за кредитним договором.
Отже, до стягнення підлягає заборгованість у розмірі 19 490,88 грн, що складається із 17000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 2 490,88 грн заборгованості за процентами.
Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Позивач просить стягнути з відповідача 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Представником відповідача заявлено клопотання про зменшення розміру таких витрат.
20 серпня 2025 року Адвокатське бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» уклали договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01, та 29.12.2025 року складено акт приймання-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025 року, згідно з яким послуги адвоката становлять 7 000,00 грн.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи.
Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру з урахуванням складності справи та інших обставин.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).
Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи, виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Вирішуючи питання щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує характер спору, ціну позову, обсяг наданої правничої допомоги, складність справи, кількість та зміст процесуальних документів, поданих представником позивача, а також розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості заявлені у розмірі 47 399,40 грн, а судом задоволено позовні вимоги у розмірі 19 490,88 грн, що становить 41,12 % від заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2 878,44 грн (7 000,00 грн ? 41,12 %).
З огляду на те, що судом позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір також підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1 094,79 грн (2 662,40 грн ? 41,12 %).
Керуючись статтями 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №628855964 від 06.11.2019 року в розмірі 19 490,88 грн., сплачений судовий збір у розмірі 1 094,79 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2 878,44 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», ЄДРПОУ 42986956, адреса: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб. 13.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя        Ведмідь Н. В.