Дата документу  Справа № 336/2654/26 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/2654/26      Головуючий у 1 інст. Звєздова Н.С.
Провадження № 33/807/988/26      Доповідач у 2 інст. Клименко Л.В.
Категорія – ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року     місто Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Клименко Л.В., за участі секретаря судового засідання Паніної Л.Д., особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Шевченко А.В., прокурора – Медведєвої В.О., розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі об`єднану справу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за апеляційною скаргою адвоката Шевченко А.В. на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проходить військову службу на посаді начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення, із застосуванням положень ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 3400,00 (три тисячі чотириста) гривень, стягнуто судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до оскаржуваної, постанови суддя першої інстанції встановив, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2023 року № 40 – капітана ОСОБА_1 призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 січня 2023 року № 137 на посаду начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 та який прибув із військової частини НОМЕР_2 , визнано таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2025 року № 1062/нагд у військовій частині НОМЕР_3 призначена позапланова інвентаризація з 30.07.2025 по 18.08.2025 року, в зв`язку з передачею військової частини НОМЕР_3 від командира військової частини НОМЕР_1 до командира військової частини НОМЕР_4 , яку проведено комісією у складі: голова комісії – підполковник ОСОБА_2 , члени комісії: капітан ОСОБА_3 ; майор ОСОБА_4 ; майор ОСОБА_5 ; капітан ОСОБА_6 ; майор ОСОБА_7 ; майор ОСОБА_8 ; майор ОСОБА_9 ; майор ОСОБА_10 ; капітан ОСОБА_11 ; майор ОСОБА_12 ; майор ОСОБА_13 ; майор ОСОБА_14 ; майор ОСОБА_15 ; підполковник ОСОБА_16 ; майор ОСОБА_17 ; капітан ОСОБА_18 ; капітан ОСОБА_19 ; майор ОСОБА_20 ; капітан ОСОБА_21 .
На виконання вказаного наказу, інвентаризаційна комісія у вказаному складі, провела інвентаризацію, та скала Акт інвентаризації майна медичної служби військової частини НОМЕР_3 . Акт затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_22 .
Відповідно до змісту вищевказаного Акту, комісія не виявила будь-яких невідповідностей або порушень, допущених медичною службою. Нестач, надлишків, фактів розкрадання, зловживань і марнотратства не виявлено. Вказаний акт інвентаризації підписаний всіма членами комісії, в тому числі й начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 , майором ОСОБА_1 .
На момент проведення інвентаризації, військова частини НОМЕР_3 знаходилась в підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 , відповідно до директиви військової частини НОМЕР_5 від 28.07.2023 № Д-43/дск, та відповідно, ОСОБА_1 , начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 , був відповідальний за підпорядкований напрямок у військовій частині НОМЕР_3 . Тобто, під час призначеної інвентаризації, ОСОБА_1 начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 , фактично перевіряв підпорядкований підрозділ (медичну службу військової частини НОМЕР_3 ), щодо якої мав обов`язок, під час несення служби, здійснювати перевірки та контролювати облік й використання майна.
Після передачі військової частини НОМЕР_3 від військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_4 , було встановлено наявні розбіжності в обліку майна.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_6 від 30.08.2025 року № 380 «Про призначення службового розслідування», було призначено службове розслідування з метою з`ясування обставин, причин та умов, що сприяли розбіжностям у фінансовому обліку втрат та нестач у військовій частині НОМЕР_3 .
Тобто, ОСОБА_1 мав приватний не майновий інтерес, що виразився у тому, що проводячи інвентаризацію майна в розрізі медичної служби, в підпорядкованій частині НОМЕР_3 , начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , був зацікавлений в результатах проведення інвентаризації, оскільки у разі виявлення тих чи інших порушень, комісія могла встановити, що причиною таких порушень є несвоєчасний та недостатній контроль зі сторони ОСОБА_1 в розрізі медичної служби підлеглої частини НОМЕР_3 , що відповідно вплинуло б на умови проходження ним служби. За таких обставин, розуміючи, що результати інвентаризації можуть стосуватися його безпосередньо, під час проведення такої інвентаризації, у ОСОБА_1 був наявний приватний не майновий інтерес, зумовлений обставинами проходження служби, тобто не бажанням нести будь-яку відповідальність за результатами інвентаризації. А отже підписуючи Акт інвентаризації майна служби військової техніки озброєння логістики військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_1 вчиняв дію в умовах реального конфлікту інтересів.
Актом інвентаризації майна медичної служби військової частини НОМЕР_3 не встановлено про те, що ОСОБА_1 або хтось з членів комісії повідомляв про виникнення конфлікту інтересів, в той же час Акт інвентаризації підписаний ОСОБА_1 .
Відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 від 08.01.2026 року № 1789/27/113, ОСОБА_1 не повідомляв про виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів, під час проведення інвентаризації.
Отже, ОСОБА_1 , будучи військовою посадовою особою ЗСУ, маючи приватний немайновий інтерес зумовлений службовими обставинами, порушив вимоги ст. 35-1 Закону України «Про запобігання корупції», чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення – неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.
Окрім того, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2023 року № 40 – капітана ОСОБА_1 призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 січня 2023 року №137 на посаду начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 та який прибув із військової частини НОМЕР_2 , визнано таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2025 року № 1062/нагд у військовій частині НОМЕР_3 призначена позапланова інвентаризація з 30.07.2025 по 18.08.2025 року, в зв`язку з передачею військової частини НОМЕР_3 від командира військової частини НОМЕР_1 до командира військової частини НОМЕР_4 , яку проведено комісією у складі: голова комісії-підполковник ОСОБА_2 , члени комісії: капітан ОСОБА_3 ; майор ОСОБА_4 ; майор ОСОБА_5 ; капітан ОСОБА_6 ; майор ОСОБА_7 ; майор ОСОБА_8 ; майор ОСОБА_9 ; майор ОСОБА_10 ; капітан ОСОБА_11 ; майор ОСОБА_12 ; майор ОСОБА_13 ; майор ОСОБА_14 ; майор ОСОБА_15 ; підполковник ОСОБА_16 ; майор ОСОБА_17 ; капітан ОСОБА_18 ; капітан ОСОБА_19 ; майор ОСОБА_20 ; капітан ОСОБА_21 .
На виконання вказаного наказу, інвентаризаційна комісія у вказаному складі, провела інвентаризацію, та скала Акт інвентаризації майна медичної служби військової частини НОМЕР_3 . Акт затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_22 .
Відповідно до змісту вищевказаного Акту, комісія не виявила будь-яких невідповідностей або порушень допущених медичною службою. Нестач, надлишків, фактів розкрадання, зловживань і марнотратства не виявлено. Вказаний акт інвентаризації підписаний всіма членами комісії, в тому числі й начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 .
На момент проведення інвентаризації, військова частини НОМЕР_3 знаходилась в підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 , відповідно до директиви військової частини НОМЕР_5 від 28.07.2023 № Д-43/дск, та відповідно ОСОБА_1 – начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 був відповідальний за підпорядкований напрямок у військовій частині НОМЕР_3 . Тобто, під час призначеної інвентаризації, ОСОБА_1 – начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 , фактично перевіряв підпорядкований підрозділ (медичну службу військової частини НОМЕР_3 ), щодо якої, мав обов`язок, під час несення служби здійснювати перевірки та контролювати облік й використання майна.
Після передачі військової частини НОМЕР_3 від військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_4 , було встановлено наявні розбіжності в обліку майна.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_6 від 30.08.2025 року № 380 «Про призначення службового розслідування», було призначено службове розслідування з метою з`ясування обставин, причин та умов, що сприяли розбіжностям у фінансовому обліку втрат та нестач у військовій частині НОМЕР_3 .
Враховуючи вище викладене, у ОСОБА_1 був наявний конфлікт інтересів, а саме, під час призначеної інвентаризації, ОСОБА_1 , будучи начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 , під час перевірки військової частини НОМЕР_3 , яка підпорядковувалась військовій частині НОМЕР_1 , зобов`язаний був повідомити про конфлікт інтересів, відповідно до Закону України «Про запобігання корупції».
Так, проводячи інвентаризацію майна в розрізі медичної служби, в підпорядкованій частині НОМЕР_3 , начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , був зацікавлений в результатах проведення інвентаризації, оскільки у разі виявлення тих чи інших порушень, комісія могла встановити, що причиною таких порушень є несвоєчасний та недостатній контроль зі сторони ОСОБА_1 в розрізі медичної служби підлеглої частини НОМЕР_3 , що відповідно вплинуло б на умови проходження ним служби. Отже, за таких обставин, розуміючи, що результати інвентаризації можуть стосуватися його безпосередньо, під час проведення такої інвентаризації, у ОСОБА_1 був наявний приватний немайновий інтерес, зумовлений обставинами проходження служби, тобто не бажанням нести будь-яку відповідальність за результатами інвентаризації. А отже, підписуючи акт інвентаризації майна служби військової техніки озброєння логістики військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 , вчиняв дію в умовах реального конфлікту інтересів.
Актом інвентаризації майна медичної служби військової частини НОМЕР_3 не встановлено про те, що ОСОБА_1 або хтось з членів комісії повідомляв про виникнення конфлікту інтересів, в той же час акт інвентаризації підписаний ОСОБА_1 .
Відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 від 08.01.2026 року № 1789/27/113, ОСОБА_1 не повідомляв про виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів, під час проведення інвентаризації.
Враховуюче відсутність повідомлень про виникнення конфлікту інтересів, відповідно наявний конфлікт інтересів в діянні ОСОБА_1 не був врегульований, та підписуючи акт інвентаризації він вчиняв дію в умовах реального конфлікту інтересів.
Отже, ОСОБА_1 , будучи військовою посадовою особою ЗСУ, маючи приватний немайновий інтерес, зумовлений службовими обставинами, порушив вимоги ст. 35-1 Закону України «Про запобігання корупції», чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-1 КУпАП – вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. 
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Шевченко А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначила, що вважає оскаржувану такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує на те, що факт перебування на час проведення інвентаризації військової частини НОМЕР_7 в підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 встановлено службовим розслідуванням. При цьому, в матеріалах справи є посилання на директиву військової частини НОМЕР_5 від 28.07.2023 року №Д-43/дск, проте, саму директиву до матеріалів справи не долучено.
Повідомляє, що тимчасове перебування ВЧ НОМЕР_3 в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 здійснюється виключно з метою оперативного управління, координації спільних дій та безпосереднього виконання бойових (службово-бойових) завдань. Таке підпорядкування жодним чином не тягне за собою переходу права власності, зміни балансоутримувача матеріальних цінностей чи виникнення у посадових осіб військової частини НОМЕР_1 обов`язків щодо ведення обліку, збереження або контролю за майном приданого підрозділу, який організаційно та господарсько-підпорядкований виключно власній службі забезпечення та вищому органу логістики. Звертає увагу, що судом першої інстанції зазначена вище інформація не була взята до уваги.
Звертає увагу, що належними письмовими доказами не доведений об`єм повноважень щодо підпорядкування зазначених військових частин та об`єм повноважень ОСОБА_1 щодо контролю та перевірки відповідних служб частини НОМЕР_3 .
Вказує, що військова частина НОМЕР_3 на момент проведення інвентаризації є окремим суб`єктом господарювання у ЗСУ, який має власний код ЄДРПОУ, окремий баланс, власні служби забезпечення та самостійне фінансово-економічне господарство. Обов`язки щодо збереження, контролю та обліку майна служби покладені виключно на її штатних посадових та матеріально відповідальних осіб в межах їхнього господарського підпорядкування та закріпленого логістичного забезпечення органам військового управління вищого рівня. Особа, яка склала протокол, помилково ототожнила тимчасову взаємодію підрозділів на час виконання завдань за призначенням із господарськими зобов`язаннями в сфері ведення військового господарства, а тому покладення на ОСОБА_1 обов`язків щодо чужого майна є безпідставними, що, у свою чергу, свідчить про повну відсутність правових підстав для виникнення у нього приватного інтересу. 
ОСОБА_1 є посадовою особою виключно військової частини НОМЕР_1 . Він не несе жодної юридичної відповідальності за збереження майна сторонньої військової частини НОМЕР_3 , не мав жодних побоювань щодо притягнення до відповідальності за стан такого майна у разі виявлення розбіжностей, а відтак не міг виникнути приватний інтерес з метою приховування чи зміни результатів перевірки. Участь ОСОБА_1 у складі інвентаризаційної комісії була обумовлена виключно виконанням імперативного наказу командира військової частини НОМЕР_1 про призначення позапланової інвентаризації. Виконання законного наказу вищого командира є прямим обов`язком військовослужбовця за Статутом внутрішньої служби ЗСУ і не може трактуватися як реалізація приватного інтересу. 
Зауважує, що відповідно до матеріалів справи, висновок про наявність обов`язків ОСОБА_1 щодо контролю майна підпорядкованої військової частини НОМЕР_3 ґрунтується виключно на поясненнях ОСОБА_23 . При цьому, відповідними належними та допустимими письмовими доказами обставини, викладені у протоколі, не підтверджені, а тому не можуть бути належним джерелом доказів у розумінні статті 251 КУпАП.
Зазначає, що відповідно до акту службового розслідування встановлено, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2025 року № 1062/нагд суперечить чинному законодавству України (п. 4 абз. 2). Відповідно до пояснень помічника командира з правової роботи – начальника юридичної служби ОСОБА_24 , вказаний наказ було ним погоджено, а персональний склад інвентаризаційної комісії був сформований з офіцерів, які ніяких посад у військовій частині НОМЕР_3 не займали (п. 4 абз. 3).
Відповідно до акту службового розслідування, неправомірні дії були виявлені у командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_25 , начальника логістики – заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_26 , помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи ОСОБА_24 та командира військової частини НОМЕР_3 . 
Проте, результати позапланової інвентаризації майна військової частини НОМЕР_3 до матеріалів справи не долучені.
На переконання захисника, наявність приватного інтересу у ОСОБА_1 при проведенні інвентаризації майна належними та допустимими доказами не доведено. Суб`єктивна сторона правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-7 КУпАП характеризується тим, що воно вчиняється умисно, тобто особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не повідомляє про наявність у неї реального конфлікту інтересів або вчиняє дії чи приймає рішення в умовах реального конфлікту інтересів. Наявність умислу в діях ОСОБА_1 матеріалами справи не доведено. 
Просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Також адвокатом Шевченко А.В. долучено до матеріалів провадження копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 3010/нод про результати повторного службового розслідування за фактом складання протоколів про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відносно посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , яким, серед іншого, вирішено питання щодо відсутності необхідності в притягненні начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 майора медичної служби ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з відсутністю складу порушення антикорупційного законодавства.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Шевченко А.В., прокурор просить вищевказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2026 року – залишити без змін. 
Вказує, що доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять директиви військової частини НОМЕР_5 № Д-43/дск від 28.07.2023 року, а тому суд першої інстанції не мав права виходити із факту підпорядкування військової частини НОМЕР_3 військовій частині НОМЕР_1 , є безпідставними та ґрунтуються на неправильному розумінні предмета доказування у цій справі. Зауважує, що у даній справі факт підпорядкування військової частини іншій підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом першої інстанції. Саме на підставі оцінки усієї сукупності доказів, а не окремої директиви, суд дійшов висновку про перебування військової частини в підпорядкуванні на момент проведення інвентаризації. Окрім того, сама директива має гриф обмеженого доступу, що об`єктивно виключає можливість її долучення до матеріалів судового провадження без дотримання вимог щодо поводження з інформацією з обмеженим доступом. Водночас, на думку прокурора, це не позбавило суд можливості встановити відповідні обставини на підставі інших належних та допустимих доказів. 
Зазначає, що доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не мав повноважень щодо контролю за майном військової частини НОМЕР_3 , а тому не міг перебувати у стані реального конфлікту інтересів, є помилковими, ґрунтуються на вибірковому тлумаченні доказів та спростовуються матеріалами справи. На переконання прокурора, апелянт фактично ототожнює питання балансоутримання військового майна з питанням виконання службових повноважень начальника медичної служби бригади, хоча саме це має правове значення для встановлення наявності чи відсутності реального конфлікту інтересів, адже предметом доказування у цій справі не є встановлення права власності на військове майно або визначення балансоутримувача військової частини НОМЕР_3 . 
Наголошує на тому, що матеріалами справи підтверджено, що саме за напрямком медичного забезпечення ОСОБА_1 здійснював перевірку відповідної служби військової частини НОМЕР_3 та особисто підписав акт інвентаризації, засвідчивши відсутність будь-яких порушень. Твердження апелянта про те, що військова частина НОМЕР_3 є окремою юридичною особою та має власний баланс, саме по собі не спростовує факту існування конфлікту інтересів.
Більше того, ОСОБА_1 не заперечує факту своєї участі в роботі інвентаризаційної комісії, проведення перевірки та підписання акта інвентаризації. 
Вказує, що твердження апелянта про відсутність у ОСОБА_1 приватного інтересу ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень Закону України «Про запобігання корупції» та фактичних обставин справи, оскільки незалежно від того, чи був ОСОБА_1 матеріально відповідальною особою за майно військової частини НОМЕР_3 , результати проведеної ним інвентаризації безпосередньо стосувалися оцінки виконання ним власних службових обов`язків.
Зазначає, що за таких обставин його особиста заінтересованість у підтвердженні відсутності недоліків під час проведення інвентаризації полягала саме у небажанні допустити виникнення підстав для власної дисциплінарної або іншої юридичної відповідальності, що і становить немайновий приватний інтерес у розумінні Закону України «Про запобігання корупції».
Окрім того, прокурор не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 лише виконував наказ командира військової частини про проведення інвентаризації, а тому не міг діяти в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки факт включення особи до складу інвентаризаційної комісії наказом командира не звільняв її від обов`язку діяти відповідно до вимог антикорупційного законодавства.
Звертає увагу, що долучений стороною захисту висновок службового розслідування не містить обставин, які б спростовували встановлений судом першої інстанції факт наявності у ОСОБА_1 приватного немайнового інтересу та вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів. 
Наголошує на тому, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 обіймав посаду начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 , був ознайомлений зі своїми функціональними обов`язками, знав про покладені на нього обов`язки щодо контролю діяльності медичної служби підпорядкованого підрозділу та усвідомлював, що результати проведеної інвентаризації безпосередньо стосуються оцінки належності виконання ним власних службових повноважень.
Заслухавши захисника та особу яка притягається до адміністративної відповідальності, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні, доводи прокурора, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як визначено ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. 
Так, відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованими ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. 
Вирішуючи питання за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, апеляційний суд зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими. 
Відповідно до п.п. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування зокрема, військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки.
Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу та займає посаду начальника медичної служби НОМЕР_1 , а також призначений наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 січня 2023 року № 137 на посаду начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 , він є військовою посадовою особою Збройних Сил України, тобто, суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції»:
приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;
реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
У пунктах 1-3 частини першої статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:
1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;
2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;
3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.
Одним із основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних та пов`язаних з корупцією правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, отже таке правопорушення не може бути визнане як малозначне.
Відповідно до Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах, затвердженого Постановою КМУ від 03 травня 2000 року № 748 (далі – Положення) інвентаризаційна комісія - робоча група, до якої входять військовослужбовці або працівники військової частини з відповідним досвідом роботи у сфері організації ведення військового (корабельного) господарства і обліку військового майна, не пов`язані службовими відносинами з підрозділами або службами військової частини, військове майно яких підлягає інвентаризації.
Відповідно до Положення, інвентаризація військового майна - перевірка інвентаризаційною комісією фактичної наявності, кількості, якісного стану (категорійності) і комплектності військового майна у підрозділах, на складах, в їдальнях, в парках, майстернях та на інших об`єктах військового (корабельного) господарства, а також звіряння отриманих результатів з даними книг або карток обліку матеріальних цінностей, звітів, службових листів тощо (далі - облікові документи).
Відповідно до ч. 3 Положення, метою проведення інвентаризації є встановлення фактичної наявності військового майна, його якісного стану (категорійності) і комплектності, виявлення обсягів нестачі, надлишку та надлишкового військового майна, а також відображення результатів інвентаризації в інвентаризаційних описах або відомостях наявності та якісного стану майна (далі - інвентаризаційний опис).
Відповідно до абз. 2 ч. 4 Положення, інвентаризація проводиться за наказами (розпорядженнями) командира (начальника) військової частини, вищестоящих командирів (начальників), а також за рішенням органу досудового розслідування, прокурора або суду.
Враховуюче те, що відповідно до Положення, інвентаризаційна комісія - робоча група, до якої входять військовослужбовці або працівники військової частини з відповідним досвідом роботи у сфері організації ведення військового (корабельного) господарства і обліку військового майна, не пов`язані службовими відносинами з підрозділами або службами військової частини, військове майно яких підлягає інвентаризації, можна дійти висновку, що комісія це колегіальний орган.
Відповідно до ч. 2 ст. 35-1 Закону України «Про запобігання корупції» - у разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом.
Про конфлікт інтересів такої особи може заявити будь-який інший член відповідного колегіального органу або учасник засідання, якого безпосередньо стосується питання, що розглядається. Заява про конфлікт інтересів члена колегіального органу заноситься в протокол засідання колегіального органу.
Так, провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення підтверджується: наказом про проведення позапланової інвентаризації; наказом про призначення інвентаризаційної комісії; актом інвентаризації; матеріалами службового розслідування; поясненнями начальника логістики ОСОБА_27 ; поясненнями члена комісії службового розслідування ОСОБА_23 ; функціональними обов`язками начальника медичної служби.
При цьому, заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що саме на підставі оцінки усієї сукупності доказів, а не окремої директиви, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про перебування військової частини НОМЕР_3 у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 на момент проведення інвентаризації. Таким чином, посилання сторони захисту на відсутність в матеріалах даного провадження директиви з грифом «Для службового користування» не можуть автоматично спростувати фактичних обставин справи, які були встановлені під час розгляду в суді першої інстанції.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 повноважень щодо військової частини НОМЕР_3 , внаслідок чого він не міг перебувати у стані реального конфлікту інтересів, то суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.
Так, предметом доказування у цій справі не є встановлення права власності на військове майно або визначення балансоутримувача військової частини НОМЕР_3 . Апелянт фактично ототожнює питання балансоутримання військового майна з питанням виконання службових повноважень начальника медичної служби бригади, хоча саме останнє має правове значення для встановлення наявності чи відсутності реального конфлікту інтересів.
При цьому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час проведення позапланової інвентаризації ОСОБА_1 входив до складу інвентаризаційної комісії та виконував свої службові повноваження, будучи начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 , оскільки матеріалами справи підтверджено, що саме за напрямком медичного забезпечення він здійснював перевірку відповідної служби військової частини НОМЕР_3 , після чого особисто підписав акт інвентаризації, засвідчивши тим самим відсутність будь-яких порушень та неточностей. Більше того, ОСОБА_1 не заперечував факту своєї участі в роботі інвентаризаційної комісії, проведення перевірки та подальшого підписання ним акта інвентаризації.
При цьому для кваліфікації дій за статтею 172-7 КУпАП не вимагається, щоб особа була матеріально відповідальною за відповідне майно або його балансоутримувачем.
Під час вирішення питання про притягнення особи до юридичної відповідальності, у даному випадку визначальним є те, що особа приймає рішення або вчиняє дії у межах своїх службових повноважень за наявності приватного інтересу, який впливає на їх об`єктивність чи неупередженість.
Саме такий підхід випливає із визначення реального конфлікту інтересів, наведеного у статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до якого вирішальним є не статус майна чи юридичної особи, а наявність суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями особи.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу не те, що під час оцінки наявності конфлікту інтересів необхідно встановлювати не формальне найменування повноважень чи підпорядкування, а те, чи мала особа можливість реалізовувати службові повноваження щодо питання, у якому існував її приватний інтерес, та чи могла така суперечність вплинути на об`єктивність її дій (справа № 826/6620/17).
Окрім викладено, необґрунтованими є посилання сторони захисту на той факт, що ОСОБА_1 не мав приватного інтересу, адже методичні рекомендації НАЗК щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» прямо зазначають, що приватний інтерес може виникати не лише із приватних відносин, а й безпосередньо зі службової діяльності особи. Зокрема, НАЗК звертає увагу, що приватним інтересом може бути заінтересованість особи у результатах службового розслідування, перевірки, ревізії, інвентаризації або іншого контрольного заходу, якщо наслідки такого заходу можуть вплинути на її службове становище чи можливість притягнення до юридичної відповідальності. 
За таких обставин особиста заінтересованість у підтвердженні відсутності недоліків під час проведення інвентаризації полягала саме у небажанні допустити виникнення підстав для власної дисциплінарної або іншої юридичної відповідальності, що і становить немайновий приватний інтерес у розумінні Закону України «Про запобігання корупції».
Не заслуговують на увагу також доводи захисника про те, що ОСОБА_1 , здійснюючи інвентаризацію, виконував наказ командира, адже у відповідності до пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особа зобов`язана не лише повідомити про наявність реального конфлікту інтересів, а й не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах такого конфлікту.
Аналіз вказаної норми вказує на її імперативність, вона не містить жодних винятків щодо випадків, коли відповідні дії здійснюються на виконання наказу керівника або іншого організаційно-розпорядчого документа.
Таким чином, сам факт включення особи до складу інвентаризаційної комісії наказом командира не звільняв її від обов`язку діяти відповідно до вимог антикорупційного законодавства.
Отже, посилання апелянта на необхідність безумовного виконання наказу фактично зводиться до твердження, що службовий наказ нівелює вимоги антикорупційного законодавства. Такий висновок є юридично неспроможним.
Апеляційним судом також відхиляються доводи сторони захисту про те, що за результатами потворного службового розслідування в діях ОСОБА_1 встановлена відсутність складу адміністративних правопорушень, оскільки матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 обіймав посаду начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 , знав про покладені на нього обов`язки щодо контролю діяльності медичної служби підпорядкованого підрозділу та усвідомлював, що результати проведеної інвентаризації безпосередньо стосуються оцінки належності виконання ним власних службових повноважень.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки районного суду, що підписання акту інвентаризаційної комісії, яким підтверджується відсутність будь-яких порушень за напрямком діяльності, є юридично значущою дією, яка утворює об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-7 КУпАП.
З огляду на викладене, суд дослідив всі докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупціє. 
У апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без врахування всіх фактичних обставин справи. Досліджені судом докази є допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть за собою скасування постанови суду першої інстанції про накладення адміністративного стягнення під час апеляційного розгляду справи встановлено не було. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Шевченко Анастасії Віталіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Постанову Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26 червня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду     Л.В. Клименко