РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року	Справа № 495/2176/26	
 	Номер провадження 2/495/2303/2026	

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області,
у складі головуючого одноособово судді Мишка В.В.
при секретарі судового засідання Федоровій Л.А.
за участю:
представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород Дністровському Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» про визнання незаконним та скасування повідомлення про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штату та визнання незаконним і не чинним наказ №15 від 13.02.2026 року «Про затвердження штатного розпису КП «Білгород-Дністровськводоканал» зі змінами»,

В С Т А Н О В И В:
1.Описова частина
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровськводоканал», в якому просила суд:
- визнати незаконним та скасувати повідомлення КП «Білгород-Дністровськводоканал» від 16.02.2026 року про наступне вивільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату;
- визнати незаконним та нечинним наказ «Білгород-Дністровськводоканал» №15 від 13.02.2026 року «Про затвердження штатного розпису КП "Білгород-Дністровськводоканал" зі змінами»;
- стягнути з відповідача судові витрати.
1.1. Стислий виклад обґрунтування та правової позиції позивача та заперечення відповідача
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач ОСОБА_1 , перебуває у трудових відносинах із КП «Білгород-Дністровськводоканал» та працює на посаді фахівця з роботи з населенням відділу збуту з 24.05.2021 року.
13.02.2026 року відповідачем видано наказ №15 «Про затвердження штатного розпису КП «Білгород-Дністровськводоканал» зі змінами».
16.02.2026 року позивачу вручено повідомлення про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням штату.
Звертаючись до суду, позивач зазначає, що 16.01.2026 року відповідачем було видано наказ про прийняття на роботу працівника до відділу збуту з 19.01.2026 року, що свідчить про наявність потреби у працівниках відповідного структурного підрозділу.
Разом з тим вже, 13.02.2026 року відповідачем було видано наказ про зміну штатного розпису, а 16.02.2026 року позивача повідомлено про скорочення штату.
Таким чином у короткий проміжок часу відповідач приймає нового працівника до відділу збуту, а потім заявляє про необхідність скорочення працівників цього ж підрозділу.
Позивач вказує, що керівництво КП «БДВК» в односторонньому порядку прийняв рішення з питань зміни організації виробництва і праці на підприємстві. Вказані обставини дають підстави сумніватись у законності ліквідації посади, яку обіймала позивачка, тому відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України та видання НАКАЗУ №15 від 13.02.2026 року «Про затвердження штатного розпису КП «Білгород-Дністровськводоканал» зі змінами» та «Повідомлення про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням штату» від 16.02.2026 року ОСОБА_1 .
1.2. Представник відповідача КП «Білгород-Дністровськводоканал» адвокат Холудєєв Є.Б. подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, з наступних підстав. Позивачу ОСОБА_1 було повідомлено 16.02.2026 року про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням штату, та запропоновані вакантні посади на підприємстві. Але, після закінчення двомісячного строку, ОСОБА_1 не надала згоди на переведення на іншу вакантну посаду. За рівних умов продуктивності праці та кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається (ст. 42 К3пП): сімейним — за наявності двох і більше утриманців; особам, у сім`ї яких немає інших працівників із самостійним заробітком; працівникам із тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві;працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах без відриву від виробництва; особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. №3551-XII, у т. ч. учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, постраждалим учасникам Революції Гідності; працівникам, які отримали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; працівникам із числа колишніх військовослужбовців строкової служби й осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, — протягом двох років із дня звільнення їх зі служби та ін. Але, до жодної із вказаних категорій, позивач ОСОБА_1 не відноситься. 
1.3. Відповідач ОСОБА_1 08.05.2026 подала до суду відповідь на відзив, з якого вбачається, що у відзиві відповідач стверджує, що 16.02.2026 року позивачку було повідомлено про наступне вивільнення і їй запропоновано вакантні посади, а надалі вона не надала згоди на переведення. Відповідач не довів належного пропонування всіх вакантних посад. У клопотанні про витребування доказів окремо просилося надати перелік усіх вакантних посад за весь відповідний період і документи, що підтверджують пропозицію позивачці всіх наявних вакансій. Відповідач цього не надав. Станом на дату подання відповіді на відзив 07.05.2026 року , відповідач не надав витребуваних судом документів і не надав суду доказів, які б підтверджували: наявність належних підстав для видання наказу № 15 від 13.02.2026 року в частині, що стосується вивільнення позивача; дотримання процедури скорочення саме щодо позивача; дотримання гарантій, передбачених статтями 42, 49-2 КЗпП України; наявність та належне пропонування всіх вакантних посад, які відповідали кваліфікації позивача; а також правомірність повідомлення про наступне вивільнення, правомірність наказу №15, дотримання вимог статей 40, 42, 49-2 КЗпП України та належне виконання обов`язку щодо працевлаштування позивача. Оскільки відповідач цього не зробив і не надав суду витребуваних документів, ризик недоведеності відповідних обставин не може бути покладений на позивачку. За відсутності таких доказів суд має правові підстави оцінювати справу за наявними матеріалами та застосовувати наслідки, передбачені ЦПК України. Сам по собі факт видання наказу №15 від 13.02.2026 року не доводить автоматично його законності. Для законності звільнення за скороченням необхідно, щоб роботодавець довів не лише існування наказу про зміну штатного розпису, а й реальність скорочення, дотримання порядку вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі та належне пропонування всіх вакансій, які працівник міг обійняти. Саме такий підхід випливає з КЗпП України та послідовної практики Верховного Суду у справах №487/2191/17, №534/625/22 та № 641/1334/23. Статті 40 і 49-2 КЗпП України вимагають, щоб при скороченні роботодавець не лише попередив працівника, а й одночасно запропонував іншу роботу, та всі наявні вакантні посади, які наявні на час вручення повідомлення про скорочення, а запропонувати ті посади які будуть після 17.04.2026 року, ці вимоги не виконанні. Після 17.04.2026 року у відділ збуту прийнято працівника ОСОБА_3 , на посаду фахівця із претензійної роботи із населенням. Позивачу, як особі яку скорочують, дану посаду не запропонували. Отже, на думку позивача, відповідач не лише подав відзив, який потребує перевірки щодо своєчасності та способу належного надсилання, а й не усунув головної прогалини - не надав документів, які позивачка раніше просила витребувати і без яких неможливо перевірити: реальність скорочення; наявність та зміну штатного розпису; повний перелік вакансій; пропозицію всіх вакансій позивачці; аналіз кваліфікації та продуктивності праці; наявність або відсутність переважного права на залишення на роботі; обґрунтованість самого рішення про скорочення. За таких обставин відзив не спростовує позовних вимог, а навпаки підтверджує, що відповідач намагається замінити належні первинні документи загальними посиланнями на закон і вибірковими цитатами з практики Верховного Суду.
2. Рух справи у суді.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026 дана цивільна справа розподілена головуючому судді Мишко В.В.
18.03.2026 ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позовну заяву залишено без руху. 
18.03.2026 ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області повернуто заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.
25.03.2026 ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду. 
08.04.2026 ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по даній цивільній справі.
02.06.2026 представник відповідача КП «Білгород-Дністровськводоканал» адвокат Холудєєв Є.Б. подав до суду заяву, з якої вбачається, що у зв`язку з розірванням договору про надання правничої/правової допомоги з КП «Білгород-Дністровськводоканал», він більше не надає правничу/правову допомогу вказаному підприємству. 
3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив визнати незаконним наказ про скорочення штату. Зазначив, що вивільнення позивача було незаконним, оскільки фактичної потреби у скороченні посади не було. За його твердженням, після звільнення на цю ж посаду були прийняті інші працівники, що на його думку, свідчить про відсутність реального скорочення штату. Позивач також вказав, що підставою для вивільнення позивача стало неприязне ставлення до позивача з боку керівника, а не об`єктивна необхідність скорочення чисельності або штату працівників.
У судове засідання представник відповідача КП «Білгород-Дністровськводоканал» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі. 
4. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування
Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , перебуває у трудових відносинах із КП «Білгород-Дністровськводоканал» та працює на посаді фахівця з роботи з населенням відділу збуту з 24.05.2021 року.
13.02.2026 року відповідач, згідно до наказу Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» Білгород-Дністровської міської ради №15 від 13.02.2026, затвердив та ввів в дію штатний розпис КП «Білгород-Дністровськводоканал" зі змінами, які вводяться з 17.04.2026 року, а саме: перейменувати 1 шатну одиницю посади «Головний енергетик» (код 1222.1) «Адміністрації» з окладом 35230,21 грн. у посаду «Енергетик» (код 3113) «Адміністрації» з окладом 21032.90 грн.; у «Відділі збуту» скоротити 1 штатну одиницю посади «Слюсар-ремонтник 4-й розряд» (код 7233) з окладом 14197,25 грн., 2 штатні одиниці посади «Фахівець з роботи з населенням» (код 3439) з окладом 19455, 49 грн. на 1 шатну одиницю посади «Контролер водопровідного господарства 3-й розряд» (код 7136) з окладом 12619,78 грн. 
16.02.2026 року позивачу вручено повідомлення про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням штату.
Звертаючись до суду, позивач зазначає, що 16.01.2026 року відповідачем було видано наказ про прийняття на роботу працівника до відділу збуту з 19.01.2026 року, що свідчить про наявність потреби у працівниках відповідного структурного підрозділу.
Разом з тим вже, 13.02.2026 року відповідачем було видано наказ про зміну штатного розпису, а 16.02.2026 року позивача повідомлено про скорочення штату. Таким чином у короткий проміжок часу відповідач приймає нового працівника до відділу збуту, а потім заявляє про необхідність скорочення працівників цього ж підрозділу.
Позивач вказує, що керівництво КП «БДВК» в односторонньому порядку прийняв рішення з питань зміни організації виробництва і праці на підприємстві. Вказані обставини дають підстави сумніватись у законності ліквідації посади, яку обіймала позивачка, тому відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України та видання НАКАЗУ №15 від 13.02.2026 року «Про затвердження штатного розпису КП «Білгород-Дністровськводоканал» зі змінами» та «Повідомлення про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням штату» від 16.02.2026 року ОСОБА_1 .
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК).
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.1, 2 та 4 ст.10 ЦПК).
Частинами першою та другою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
На підставі п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною першою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням роботодавець зобов`язаний запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, якщо така є.
Разом з тим саме лише дотримання процедури попередження працівника не є безумовною підставою для правомірності скорочення. Суд повинен перевірити, чи мали місце реальні зміни в організації виробництва і праці та чи дійсно відбулося скорочення чисельності або штату працівників. Відповідачем не була запропонована ОСОБА_1 інша робота на підприємстві певної спеціалізації, окладом, яким відповідає позивачка за освітньо-кваліфікаційними ознаками. 
Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 вид 06.11.1992 (з наступними змінами) «розглядаючи трудові спори, зв`язані зі звільненням по п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності і штату працівників; чи дотримані власником або уповноваженим їм органом норми законодавства, що регулюють звільнення працівника; чи маються докази, що працівник відмовився від переводу на іншу роботу або власник не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві; чи не користується працівник переважним правом залишення на роботі та чи був він попереджений за 2 місяця про майбутнє звільнення».
Оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд бере до уваги доводи позивача про те, що до прийняття рішення про скорочення відповідач здійснив прийняття працівника до того ж структурного підрозділу. Такі обставини самі по собі ставлять під сумнів наявність об`єктивної необхідності скорочення відповідної посади та свідчать про необхідність ретельної перевірки реальності змін у штатній структурі підприємства.
Водночас, відповідачем КП «Білгород-Дністровськводоканал» не надано суду достатніх та переконливих доказів, які б підтверджували, що зміни у штатному розписі були зумовлені об`єктивними змінами в організації виробництва і праці, а скорочення посади позивача мало реальний, а не формальний характер.
Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ст. 12,13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 
Так, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
5. Висновки суду
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що повідомлення про наступне вивільнення позивача ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату не відповідає вимогам пункту 1 частини першої статті 40 та статті 49-2 Кодексу законів про працю України, а тому є незаконним і підлягає скасуванню.
Крім того, оскільки наказ КП «Білгород-Дністровськводоканал» № 15 від 13 лютого 2026 року «Про затвердження штатного розпису КП «Білгород-Дністровськводоканал» зі змінами» став підставою для прийняття незаконного рішення про наступне вивільнення позивача ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання його незаконним.
6. Розподіл судовий витрат
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 2 662,40 грн. (1331,20 + 1331,20). 
Отже з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір у сумі 2 662,40 гривень.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 40, 49-2, КЗпП, 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» про визнання незаконним та скасування повідомлення про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штату та визнання незаконним і не чинним наказ №15 від 13.02.2026 року «Про затвердження штатного розпису КП «Білгород-Дністровськводоканал» зі змінами» - задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати повідомлення КП «Білгород-Дністровськводоканал» від 16.02.2026 року про наступне вивільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату.
Визнати незаконним наказ КП «Білгород-Дністровськводоканал» №15 від 13.02.2026 року «Про затвердження штатного розпису КП «Білгород-Дністровськводоканал» зі змінами».
Стягнути з Комунального підприємства «Білгород-Дністровськводоканал» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення суду складений 20.07.2026 року. 

Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
Відповідач: Комунальне підприємство «Білгород-Дністровськводоканал», адреса: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, пров. Водопровідний, 1, код ЄДРПОУ 20937068.

Суддя Віталій МИШКО