КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2026 року м. Київ справа №640/29457/21
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом?Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста 
Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної 
адміністрації)
до??  ОСОБА_1 
про?? скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та 
про готовність об`єкта до експлуатації,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі – позивач, Департамент) з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач), в якому просить суд скасувати реєстрацію:
- декларації про початок виконання будівельних робіт на об`єкт будівництва «Реконструкція квартири АДРЕСА_1 » від 12.09.2016 № КВ 083162561023;
- декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, на об`єкт будівництва «Реконструкція квартири АДРЕСА_2 » від 24.11.2016 № КВ 143163290603.
Замовником будівництва у зазначених деклараціях вказана ОСОБА_1 .

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що житловий будинок працівників заводу «Транссигнал» (1930 року) за адресою: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 3/25, рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 18.11.1986 № 1107 занесено до переліку пам`яток архітектури місцевого значення, охоронний № 247.
Позивач зазначає, що у поданих відповідачем деклараціях об`єкт реконструкції віднесено до ІІІ категорії складності. Водночас, на переконання позивача, з огляду на охоронний статус будинку та положення Порядку віднесення об`єктів будівництва до IV і V категорій складності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 557, і ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013, такий об`єкт мав належати до IV категорії складності. Відтак, будівельні роботи мали виконуватися на підставі дозволу, а прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію – шляхом видачі сертифіката.
Також позивач посилається на лист Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.07.2021 № 066-КО-3702/2-250, відповідно до якого науково-проєктна документація щодо проведення ремонтно-реставраційних робіт за вказаною адресою до органу охорони культурної спадщини на розгляд і погодження не надходила, дозвіл на виконання робіт не надавався, охоронний договір не укладався.
На підставі наведеного позивач вважає, що відповідач зазначила у деклараціях недостовірні дані щодо категорії складності об`єкта та наявності належно розробленої і затвердженої проєктної документації, а реконструкцію виконано без документа, який надавав право на виконання робіт, що є підставою для скасування реєстрації декларацій.
Відповідач у відзиві проти задоволення позову заперечила. Зазначила, що викладені у листі Департаменту охорони культурної спадщини обставини стосуються ремонтно-будівельних робіт у нежитлових приміщеннях на першому поверсі будинку, власником яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «РОНС.ЮА», тоді як належна відповідачу квартира АДРЕСА_3 розташована на другому поверсі.
Відповідач наголосила, що позивач не навів жодних обставин та доказів виконання нею робіт у нежитлових приміщеннях першого поверху, не провів перевірку квартири АДРЕСА_3 та не встановив, які саме відомості у поданих нею деклараціях є недостовірними і з яких підстав реконструйований об`єкт слід вважати самочинним будівництвом.
Крім того, відповідач послалася на наявність проєктної документації, здійснення технічного та авторського нагляду, реєстрацію декларацій уповноваженими органами, державну реєстрацію речових прав, пропуск позивачем строку звернення до суду та вичерпання деклараціями своєї дії.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
Після усунення недоліків ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2022 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.
Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, а матеріали справи передано до Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 справу прийнято до провадження судді Жука Р.В. та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши подані сторонами документи та з`ясувавши зміст спірних правовідносин, суд установив такі обставини.
Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві 12.09.2016 зареєстровано подану ОСОБА_1 декларацію про початок виконання будівельних робіт № КВ 083162561023 щодо об`єкта «Реконструкція квартири АДРЕСА_1 ».
У декларації зазначено, що видом будівництва є реконструкція, об`єкт належить до ІІІ категорії складності, технічний нагляд здійснює інженер з технічного нагляду ОСОБА_2 , проєктну документацію розроблено ТОВ «БМП ПЛАНЕТА-БУД» під керівництвом головного архітектора проєкту ОСОБА_3 , а проєкт реконструкції затверджено замовником наказом від 05.09.2016 без номера. Також зазначено, що експертиза проєкту не проводилася з посиланням на частину третю статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва 24.11.2016 зареєстровано подану відповідачем декларацію про готовність до експлуатації об`єкта № КВ 143163290603. У ній об`єкт також віднесено до ІІІ категорії складності.
Листом від 14.07.2021 № 066-КО-3702/2-250 Департамент охорони культурної спадщини повідомив, що житловий будинок працівників заводу «Транссигнал» (1930 року) за адресою: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 3/25, є пам`яткою архітектури місцевого значення, охоронний № 247, та розташований у межах Центрального історичного ареалу міста Києва.
У цьому ж листі зазначено, що під час візуального огляду частини об`єкта культурної спадщини у нежитлових приміщеннях на першому поверсі будинку виявлено ознаки проведення ремонтно-будівельних робіт, зокрема монтаж конструкційних елементів системи вентиляції та кондиціонування, залиття підлоги бетонною сумішшю та підготовку внутрішніх стін до фарбування.
За результатами перевірки системи електронного документообігу орган охорони культурної спадщини повідомив про відсутність погодженої науково-проєктної документації та дозволу на виконання робіт, а також про неукладення охоронного договору щодо частини об`єкта культурної спадщини, у межах якої проводилися виявлені роботи. Припис із пам`яткоохоронними вимогами направлено власнику нежитлових приміщень першого поверху, а за невиконання вимог припису на порушника накладено фінансові санкції.
З наданих відповідачем документів убачається, що квартира АДРЕСА_3 розташована на другому поверсі будинку. Нежитлові приміщення першого поверху, щодо яких складено наведений лист та в яких у 2021 році виявлено ремонтно-будівельні роботи, належать ТОВ «РОНС.ЮА».
Матеріали справи не містять акта перевірки дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності під час реконструкції квартири № 4, висновку щодо фактичного обсягу виконаних у квартирі робіт, їх відповідності проєктній документації або розрахунку категорії складності конкретного об`єкта реконструкції.
Також позивачем не подано документа органу охорони культурної спадщини, в якому було б окремо ідентифіковано проєкт реконструкції квартири АДРЕСА_3 , відповідача як замовника робіт та встановлено, що у 2016 році саме щодо цієї квартири не видавався необхідний дозвіл або не погоджувалася відповідна проєктна документація.

V. Оцінка суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам сторін, суд виходить із такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначає Закон України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі – Закон № 3038-VI).
Оскільки спірні декларації зареєстровано у вересні та листопаді 2016 року, питання належної категорії складності об`єкта, виду документа, який надавав право на виконання робіт, та порядку прийняття об`єкта в експлуатацію підлягають оцінці за законодавством, чинним на момент виникнення відповідних правовідносин. Водночас спосіб припинення прав, набутих на підставі документів, зареєстрованих до 01.06.2020, визначається статтею 39-1 Закону № 3038-VI у редакції, чинній після внесення змін, якою передбачено судовий порядок за позовом відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю. Такий підхід викладено Верховним Судом у постанові від 07.03.2023 у справі № 420/9217/21.
За статтею 32 Закону № 3038-VI у редакції, чинній у 2016 році, усі об`єкти будівництва поділялися на I, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності визначалася відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об`єкта, а віднесення об`єкта до відповідної категорії здійснювалося проєктною організацією і замовником будівництва.
Відповідно до статей 34 і 36 Закону № 3038-VI право на виконання будівельних робіт щодо об`єктів I-III категорій складності набувалося після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, тоді як щодо об`єктів IV і V категорій складності – після видачі дозволу на виконання будівельних робіт.
Згідно зі статтею 39 Закону № 3038-VI прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів I-III категорій складності здійснювалося шляхом реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а об`єктів IV і V категорій складності – шляхом видачі сертифіката на підставі акта готовності.
Пунктом 5 Порядку віднесення об`єктів будівництва до IV і V категорій складності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 557, до IV категорії складності віднесено, зокрема, об`єкти будівництва, аварія або неможливість подальшої експлуатації яких може призвести до втрати об`єктів культурної спадщини місцевого значення.
Відповідно до частини другої статті 39-1 Закону № 3038-VI у разі виявлення відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, або без належно затвердженого проєкту чи будівельного паспорта, відповідний орган звертається до суду із позовом про скасування реєстрації такої декларації.
Отже, для задоволення заявленого позову недостатньо встановити будь-яке порушення містобудівного чи пам`яткоохоронного законодавства. Необхідним є доведення факту подання замовником саме таких недостовірних даних, які дають підстави вважати конкретний об`єкт самочинним будівництвом.
Верховний Суд у постанові від 29.03.2023 у справі № 640/1990/22 зазначив, що виключною підставою для звернення органу державного архітектурно-будівельного контролю до суду з позовом про скасування реєстрації повідомлення або декларації є встановлений факт здійснення самочинного будівництва. Наявність інших порушень, які не свідчать про самочинне будівництво, не є підставою для скасування реєстрації відповідних документів, хоча може зумовлювати відповідальність іншого характеру.
Також Верховний Суд у постанові від 20.12.2023 у справі № 640/12885/21 наголосив, що інформація, отримана від інших осіб чи органів, по своїй суті не є формою державного архітектурно-будівельного контролю, а тому може бути самостійною і достатньою підставою для прийняття рішення про скасування реєстрації декларації без проведення відповідної перевірки, лише у випадку, якщо недостовірність зазначених у зареєстрованій декларації даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, є очевидною. 
Саме по собі неправильне зазначення окремих відомостей, яке не доводить відсутності належно затвердженого проєкту чи іншої ознаки самочинного будівництва, не може слугувати підставою для скасування документа.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У цій справі саме позивач, який звернувся до суду з вимогою про скасування реєстрації декларацій, має довести наявність передбачених законом підстав для такого втручання.
Суд погоджується з тим, що охоронний статус будинку зумовлює застосування спеціальних вимог законодавства про охорону культурної спадщини та має враховуватися під час проєктування і виконання робіт. Водночас сам по собі факт розташування квартири у будинку-пам`ятці не звільняє позивача від обов`язку довести, що конкретний об`єкт будівництва, зазначений у спірних деклараціях, з огляду на склад та обсяг запроєктованих робіт, належав до IV категорії складності і потребував дозволу на виконання будівельних робіт та сертифіката про прийняття в експлуатацію.
Позивач не подав розрахунку категорії складності реконструкції квартири АДРЕСА_3 , технічного висновку щодо можливих наслідків виконання цих робіт для об`єкта культурної спадщини, висновку про втручання у несучі конструкції або охоронювані елементи пам`ятки чи інших доказів, які б дозволяли встановити помилковість віднесення саме цієї реконструкції до ІІІ категорії складності.
Посилання позивача на таблицю А.1 ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 та статус усього будинку без співвіднесення цих положень із предметом і технічними характеристиками конкретного об`єкта реконструкції не є достатнім доказом того, що відомості про категорію складності у деклараціях були недостовірними.
Не підтверджено належними доказами й твердження про виконання реконструкції квартири без належно затвердженої проєктної документації. У деклараціях конкретно вказано проєктну організацію, головного архітектора проєкту, документ про призначення відповідальної особи, відомості про технічний нагляд та наказ замовника про затвердження проєкту. Матеріали справи містять документи проєктного та технічного характеру, тоді як позивач не навів доказів їх відсутності, недійсності або невідповідності фактично виконаним у квартирі роботам.
Лист Департаменту охорони культурної спадщини від 14.07.2021 № 066-КО-3702/2-250 не доводить протилежного. Його складено за результатами візуального огляду нежитлових приміщень першого поверху, в яких у 2021 році проводилися ремонтно-будівельні роботи. Припис та фінансові санкції адресовано власнику саме цих нежитлових приміщень. Квартира відповідача розташована на другому поверсі, а реконструкцію, зазначену у спірних деклараціях, завершено у 2016 році.
Зміст цього листа не дає можливості встановити, що орган охорони культурної спадщини досліджував проєкт реконструкції квартири № 4, перевіряв документи відповідача за 2016 рік або зробив висновок про проведення нею робіт без необхідного дозволу. Збіг поштової адреси будинку не є достатньою підставою для перенесення висновків щодо робіт в одних приміщеннях на інший самостійний об`єкт нерухомого майна та іншу особу.
Департамент також не провів перевірку конкретного об`єкта реконструкції та не надав акта, в якому було б установлено фактичний обсяг робіт, відхилення від проєкту, відсутність необхідного дозвільного документа або інші ознаки самочинного будівництва. Суд враховує, що відсутність перевірки не є безумовною перешкодою для звернення до суду, якщо недостовірність даних є очевидною та підтверджена належними доказами. Проте у цій справі такої очевидності немає, а надані позивачем відомості стосуються іншого фактичного епізоду.
За таких обставин позивач не довів, що ОСОБА_1 зазначила у деклараціях від 12.09.2016 № КВ 083162561023 та від 24.11.2016 № КВ 143163290603 недостовірні дані, які дають підстави вважати реконструкцію квартири АДРЕСА_3 самочинним будівництвом.
Суд окремо зазначає, що наведений висновок не є оцінкою законності робіт, виконаних у 2021 році у нежитлових приміщеннях першого поверху, та не вирішує питання дотримання їх власником вимог пам`яткоохоронного законодавства, оскільки ці обставини не є предметом даного спору.
Доводи відповідача щодо вичерпання деклараціями своєї дії, пропуску позивачем строку звернення до суду та неналежності обраного способу захисту не потребують окремої вирішальної оцінки, оскільки недоведеність передбачених законом матеріально-правових підстав для скасування декларацій є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

VІ. Судові витрати.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат на користь позивача відсутні. Доказів понесення відповідачем витрат, які підлягають відшкодуванню, до суду не подано.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 132, 139, 242-246, 255, 257, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації – відмовити повністю.

Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі розгляду справи у порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Жук Р.В.