01.09.26
22-ц/812/1764/26

Провадження №22-ц/812/1764/26
П О С Т А Н О В А 
Іменем України
01 вересня 2026 року        м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Шаманської Н.О., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №487/2323/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана її представником адвокатом Тимченко Анастасією Олександрівною, на рішення, яке ухвалив Заводський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Скоринчук Катерини Михайлівни у приміщенні цього суду 12 червня 2026 року, дата повного судового рішення не зазначена, за позовом Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання,

у с т а н о в и в :

У березні 2026 року Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» (далі – МКП «Миколаївводоканал») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання. 
Позов мотивовано тим, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню міста Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі споживачам за адресою: АДРЕСА_1 . Договір про надання послуг водопостачання та водовідведення між позивачем та споживачами за вказаною адресою було укладено згідно підпункту б пункту 12.1 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України шляхом оформлення особового рахунку № НОМЕР_1 та видачі абоненту розрахункового документа (розрахункової книжки). Свої зобов`язання щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення позивач виконував в повному обсязі та належним чином тоді як відповідачі не виконували свої обов`язки щодо своєчасної сплати за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим за період 01 лютого 2022 року до 25 березня 2026 року утворилась заборгованість в сумі 7111 грн 78 коп., яка складається із заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 5169 грн 70 коп. та абонентської плати у розмірі 1942 грн 08 коп.
Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути вищевказану заборгованість.
У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 адвокат Тимченко А.А. просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що споживачі мають право на забезпечення їх питною водою, якість якої відповідає державним санітарним нормам і правилам. Натомість МКП «Миколаївводоканал», починаючи з травня 2022 року в порушення вимог договору та законодавства України надає послуги неналежної якості, постачає технічну воду замість питної. Тому відповідачки як споживачі мають право на зменшення розміру плати за послуги в порядку, встановленому законодавством, у зв`язку з чим вони зверталися з відповідними заявами на адресу позивача, проте, останній відмовив у такому. Щодо представник відповідачки вказала, що він містить неправдиві відомості, оскільки квартира АДРЕСА_2 , мешканка якої вказана як сусідка відповідачів, знаходиться на першому поверсі 4 під`їзду, у той час як кватира відповідачів знаходиться на 5 поверсі 3 під`їзду. Відсутність підпису такої сусідки у доданому суду Акті свідчить, що ця подія взагалі не відбувалась.
Рішенням Заводського районного суду міта Миколаєва від 12 червня 2026 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто в солідарному порядку зі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь МКП «Миколаївводоканал» 7111 грн 78 коп. заборгованості за спожиті послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та абонентської плати за період з 01 лютого 2022 року по 25 березня 2026 року та в пропорційному порядку витрати по сплаті судового збору в сумі 2662 грн 40 коп.
Рішення суду мотивовано тим, що згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва, відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , за якою було укладено договір з індивідуальним споживачем на надання послуг з водопостачання та водовідведення шляхом оформлення окремого особового рахунку № НОМЕР_1 та видачі абоненту розрахункового документа (розрахункової книжки). Оскільки відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, із заявою про їх відсутність у квартирі до не зверталися, офіційний документ, що підтверджує їх відсутність у житловому приміщенні, не надавали, однак отримували послуги, але в повному обсязі їх не оплачували, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Тимченко А.О. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд фактично змінив предмет доказування, а саме замість встановлення того, чи було належним чином виконано зобов`язання за договором про надання послуг централізованого питного водопостачання, обмежився встановленням обставини, що після пошкодження водогону до міста подавалася технічна вода та що такі обставини були зумовлені військовою агресією Російської Федерації. Предметом договірного зобов`язання між сторонами була не будь-яка вода, а послуга централізованого водопостачання, яка відповідно до Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг повинна відповідати встановленим вимогам щодо якості. Неможливо визнати належним виконання зобов`язання щодо надання послуги централізованого питного водопостачання, якщо встановлено, що вода не відповідала вимогам, які закон ставить до питної води. Отже, на думку представника Тимченко А.О., оскільки суд встановив факт невідповідності якості води вимогам законодавства, він був зобов`язаний надати правову оцінку тому, чи породжує таке неналежне виконання право позивача на стягнення повної вартості послуг, однак, правової оцінки цим обставинам рішення суду не містить. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач мав довести не лише факт нарахування платежів, але й законність їх визначення. Оскільки відповідачами було заявлено про неналежну якість послуг та необхідність проведення перерахунку, саме позивач повинен був довести відсутність підстав для такого перерахунку. Проте жодних належних доказів цього до матеріалів справи подано не було. Попри це, суд дійшов протилежного висновку, чим фактично переклав обов`язок доказування на відповідачів. Також, судом не надано оцінки листу самого позивача, який підтверджує неналежну якість води від 19 жовтня 2023 р. №Щ-673/з-а. Фактично рішення суду складається переважно з викладення доводів позивача та загальних положень законодавства без належної оцінки заперечень відповідачів. 
У відповіді на відзив позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на недоведеність доводів апеляційної скарги та законність й обґрунтованість ухваленого рішення. 
З урахуванням приписів частини 1 статті 369 ЦПК України справа судом апеляційної інстанції розглядається без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним положенням закону.
Судом першої інстанції встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що ММП «Миколаївводоканал» є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення для об`єктів усіх форм власності, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 ,за якою з метою обліку наданих послуг та здійснених оплат позивач відкрив особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Як вбачається з довідки про осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 січня 2010 року по 25 листопада 2025 року у вказаній квартирі зареєстровані відповідачки (а.с. 9, зворот). 
Згідно долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості зі період з 01 лютого 2022 року по 25 березня 2026 року, відповідачки належним чином не виконували своїх зобов`язань щодо сплати наданих позивачем та ними спожитих послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 7111,78 грн, з яких: 5169,70 грн – борг за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; 1942,08 грн – борг з абонентської плати (а.с. 8).
Спірні правовідносини виникли між сторонами у сфері надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. 
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж закону централізованого водопостачання, централізованого водовідведення віднесено до комунальних послуг.
Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.
Згідно із частиною 1 статті 9 цього ж Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19) та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204 св 18), від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20 (провадження № 61-9449 св 22), від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22 (провадження № 61-9399 св 23).
Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров`я людини питною водою в Україні визначає Закон України «Про питну воду та питне водопостачання».
Забезпечення споживачів питної води централізованим питним водопостачанням, а також за допомогою пунктів розливу питної води (в тому числі пересувних) або фасованою питною водою здійснюють підприємства питного водопостачання (частина 1 статті 16 цього закону).
Частинами 1, 2 статті 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» на підставі договору, зокрема з індивідуальними і колективними споживачами житлово-комунальних послуг, визначеними Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.
Частинами 2-4 статті 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець послуги з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та величини тиску.
Параметри якості води повинні відповідати встановленим законодавством вимогам.
Послуга з централізованого водопостачання надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з частинами 2-3 статті 24 цього ж закону критерієм якості послуги з централізованого водовідведення є безперешкодне приймання стічних вод у мережі виконавця з мереж споживача, за умови справності мереж споживача.
Послуга з централізованого водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
З 13 серпня 2019 року набрали чинності та діють Правила надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. N 690, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримувати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - послуги), а також визначеною власником (співвласниками) особою, що здійснює розподіл обсягів послуг.
Відповідно до пункту 7 Правил, виконавець забезпечує безпечне та безперервне постачання питної води споживачу, якість та тиск якої повинні відповідати вимогам законодавства та умовам договору.
Відповідно до пункту 8 Правил, параметри якості питної води повинні відповідати вимогам державних санітарних норм і правил на питну воду.
Значення тиску питної води повинно відповідати параметрам, встановленим державними будівельними нормами.
Критерієм якості послуг з централізованого водовідведення є безперешкодне приймання стічних вод у мережі виконавця з мереж споживача за умови справності мереж споживача.
Відповідно до пункту 37 Правил розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць.
Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором.
Відповідно до пункту 39 Правил споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Між сторонами у справі, яка переглядається, виникли відносини щодо надання відповідних комунальних послуг.
Відповідачки від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, із заявою про їх відсутність у квартирі до позивача не зверталися, офіційний документ, що підтверджує їх відсутність у житловому приміщенні, не надавали, однак отримані послуги в повному обсязі не оплачували.
Згідно з частиною 3 статті 11, частиною 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статей 68, 162 ЖК України наймачі житлових приміщень (власники) зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Статтею 22 Закону України «Про питну воду» також встановлено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання.
Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України.
Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши, що позивач виконав обов`язок з надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення до квартири АДРЕСА_3 , тоді як відповідачки у спірний період оплату таких послуг не проводили, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення заборгованості з відповідачок.
За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Предметом позову в цій справі є матеріально-правова вимога позивача МКП «Миколаївводоканал» до відповідачок ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за надані комунальні послуги, які отримані за їхнім зареєстрованим місцем проживання.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги 
Згідно частини 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України).
Загальновідомим є те що централізоване водопостачання припинилося подаватися в м. Миколаїв 12 квітня 2022 року через те, що війська рф пошкодили водогін, який постачав воду з Херсонської області. Оскільки водогін знаходився на тимчасово окупованій території, усунути пошкодження було неможливо. Запустити централізоване водопостачання у місті вдалося тільки 09 травня 2022 року і то лише води для технічних потреб. Налагодження централізованої системи постачання питної води тривають до сьогодні, зокрема у місті облаштували низку мобільних та стаціонарних пунктів роздачі питної води.
Колегія суддів не вбачає підстав для звільнення відповідачок від оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (відмови у позові), а також погоджується із судом першої інстанції, який виснував про відсутність підстав для врахування факту постачання позивачем води зниженої якості (не питної) (з травня 2022 року).
Так, відповідачка ОСОБА_1 в судах першої та апеляційної інстанціях наполягала на тому, що позивач не має підстав за спірний період часу нараховувати заборгованість за водопостачання без перерахування вартості послуг через те, що подає споживачам воду неналежної якості.
Так згідно пунктів 2, 3 Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року № 151 (далі - Порядок № 151) у разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг з урахуванням вимог, наведених у додатку. Виконавець зобов`язаний провести протягом місяця, що настає за розрахунковим, перерахунок розміру плати за надані споживачеві послуги у разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості незалежно від наявності заборгованості за надані послуги.
Натомість вказаний Порядок діяв до 10 лютого 2024 року і втратив чинність у зв`язку із введенням в дію Порядку здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 лютого 2024 року № 127 (далі – Порядок № 127).
Згідно пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06 лютого 2024 року № 127 «Деякі питання здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості» затверджений Порядок здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, що додається, а також установити, що Порядок, затверджений цією постановою, не застосовується на територіях, які включено до затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією: з дати виникнення можливості бойових дій до дати припинення можливості бойових дій та протягом трьох місяців з дати припинення такої можливості; з дати початку бойових дій до дати завершення бойових дій та протягом трьох місяців з дати їх завершення; з дати початку тимчасової окупації до дати завершення тимчасової окупації та протягом трьох місяців з дати її завершення.
Так, до Переліку територій громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), який затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 11 травня 2022 року № 89), до територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 09 травня 2022 року, віднесена Миколаївська міська територіальна громада Миколаївської області. Цей наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22 грудня 2022 року, який був чинним до 20 березня 2025 року, і також втратив чинність на підставі наказу Наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (в редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 26 травня 2026 р. № 987), відповідно до якого Миколаївська міська територіальна громада станом на 09 травня 2022 року і на день розгляду справи входить до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
За такого колегія суддів доходить до переконання, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Порядку № 127, яким унормовано порядок проведення перерахунку за отримані споживачами послуги, зокрема, в особливих умовах – перебування території в зоні бойових дій, тому відсутні підстави для проведення перерахунку вартості отриманих послуг з постачання питної води відповідачам у зв`язку із відхиленнями у якості води. 
Також колегія суддів виходить з того, що відомості про якість води, яку подає ТОВ «Миколаївводоканал» після 09 травня 2022 року до помешкань жителів міста Миколаєва, є загальновідомими. Процес налагодження системи водопостачання до міста Миколаєва, яка була знищення через підрив водогону військовими російської федерації, на день розгляду справи триває. Відповідачки не відмовились у встановленому порядку від послуг з централізованого водопостачання, які надає позивач, тобто погодились фактично на прийняття таких послуг.
Крім того, апеляційний суд погодився з судом першої інстанції, який врахував, що мешканці міста безкоштовно забезпечуються питною водою через систему пунктів видачі питної води, що відповідає положенням частини 1 статті 16 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання».
Щодо розміру стягнутої судом заборгованості, то наданий позивачем розрахунок, фактично, відповідачками не спростовується, власного розрахунку ними не надана.
Доводи апеляційної скарги правильність наведених висновків суду першої інстанції не спростовують.
Так, посилання представника відповідачки на те, що постачання води зниженої якості виключає стягнення заборгованості зі споживачів суперечить наведеним вище положенням закону та підзаконних правових актів. До того ж ОСОБА_1 , яка подала апеляційну скаргу, не спростовує факт користування централізованим водопостачанням та водовідведенням, послуги щодо яких надає позивач, тоді як отримані послуги мають бути оплачені.
Колегія суддів відхиляє як безпідставні аргументи апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував положення Порядку здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2024 року № 127 (далі – Порядок № 127), оскільки, на думку заявника, цей порядок не регулює правовідносини між сторонами протягом 2022-2023 років.
Так, згідно пункту постанови Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2024 року № 127 «Деякі питання здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості», Порядок, затверджений цією постановою, не застосовується на територіях, які включено до затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією: з дати виникнення можливості бойових дій до дати припинення можливості бойових дій та протягом трьох місяців з дати припинення такої можливості; з дати початку бойових дій до дати завершення бойових дій та протягом трьох місяців з дати їх завершення; з дати початку тимчасової окупації до дати завершення тимчасової окупації та протягом трьох місяців з дати її завершення.
За такого Порядок № 127 є незастосовним до спірних правовідносин за період з травня 2022 року оскільки Миколаївська територіальна громада включена до Переліку територій громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), який затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 11 травня 2022 року № 89), до територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 09 травня 2022 року, віднесена Миколаївська міська територіальна громада Миколаївської області. Цей наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22 грудня 2022 року, який був чинним до 20 березня 2025 року, і також втратив чинність на підставі наказу Наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (в редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 26 травня 2026 р. № 987), на яких ведуться (велися) бойові дії або є можливим ведення бойових дій.
З урахуванням того, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини, що мають суттєве значення для розгляду справи, правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та положення процесуального закону щодо оцінки доказів, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову, відповідно до статті 375 ЦПК України відсутні підстави для його скасування.
Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За такого з урахуванням положень статті 141 ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат, які в цій справі покладаються на відповідачів.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана її представником адвокатом Тимченко Анастасією Олександрівною, залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 12 червня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий      Т.М. Базовкіна

Судді:       Н.О. Шаманська

Ж.М. Яворська
__________________________________
Повна постанова складена 01 вересня 2026 року