ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року
м. Київ
справа № 731/585/25
провадження № 51-1669 км 26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62024100150002695, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпра, раніше не судимого,проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 19 грудня 2025 рокувідмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з його поверненням для продовження проходження військової служби та закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62024100150002695 від 19.12.2024.
Згідно обвинувального акта, 22 квітня 2025 року ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді начальника контрольно-пропускного пункту стрілецького взводу (з охорони та оборони важливого державного об`єкта № 216) 3 стрілецького батальйону (з охорони важливих державних об`єктів) військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, з особистих мотивів, усупереч вимогам статей 17, 65 Конституції України, статті 1 Закону України «Про оборону України», пунктів 1, 2 статті 1 та пункту 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, без дозволу відповідних командирів (начальників) самовільно залишив місце служби, визначене в районі селища Варва Прилуцького району Чернігівської області, та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків, до 28 квітня 2025 року, коли самостійно прибув до місця служби.
Крім того, 30 липня 2025 року, о 06 год, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, самовільно залишив місце служби, визначене в районі селище Варва Прилуцького району Чернігівської області, та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків, до 21 серпня 2025 року, коли добровільно звернувся до Самарського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року ухвалу Варвинського районного суду Чернігівської області від 19 грудня 2025 рокускасовано.
Клопотання захисника ОСОБА_6 задоволено.
Звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України - для продовження проходження військової служби, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 407 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Вимоги касаційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_7 не підлягав звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, оскільки однією із обов`язкових умов такого звільнення є вчинення кримінального правопорушення вперше, натомість ОСОБА_7  вчинив два окремих діяння самовільного залишення військової частини, які не були об`єднані єдиним умислом, друге з яких вчинено повторно. Тому сторона обвинувачення вважає, що має місце повторність злочинів, що виключає можливість звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України.
Крім того, зазначає, що відповідно до практики Верховного Суду, особою, яка вперше вчинила кримінальне правопорушення, є особа, яка раніше не вчиняла злочинів або вчинений раніше злочин втратив правове значення. Водночас, такою не може вважатися особа, яка має непогашену чи незняту судимість, а також у діях якої наявні повторність, сукупність або рецидив злочинів.
В запереченнях захисник ОСОБА_6 , посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просить відмовити у її задоволенні. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор касаційну скаргу підтримала.
Захисник ОСОБА_6 вважав оскаржувану ухвалу законною і обгрунтованою та просив касаційну скаргу залишити без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та викладені у скарзі доводи, касаційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно положень ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, визначені статтями 412-414 КПК України.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає слушними доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом апеляційної інстанції з огляду на таке.
Так, 07 вересня 2024 року набув чинності Закон України від 20 серпня 2024 року № 3902-IX«Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення кримінальної відповідальності за злочини проти встановленого порядку несення або проходження військової служби під час дії воєнного стану».
Вказаним Законом, крім іншого, ст. 401 КК України доповнено частиною 5 такого змісту: особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.
Отже, однією з обов`язкових умов звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з цієї підстави є вчинення ним кримінального правопорушення вперше.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 06 грудня 2023 року справа № 715/396/23 (провадження
№ 51-3975 км23), від 21 березня 2024 року справа № 761/1571/23 (провадження
№ 51-5431 км23), особою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, яка раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. В той же час особу, в діях якої вбачається повторність, реальна сукупність, рецидив злочинів або яка має непогашену чи не зняту судимість за попереднє, у тому числі і необережне кримінальне правопорушення, звільняти від кримінальної відповідальності як таку, що вчинила злочин вперше, неможливо.
Повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ст. 32 КК України).
Відповідно до встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, які розділені певним проміжком часу та є наслідком різних умисних дій останнього. Зокрема,
ОСОБА_7 внаслідок самовільного залишення місця служби, не виконував обов`язки військової служби з 22.04.2025 по 27.04.2025, а також з 30.07.2025 по 20.08.2025.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив окремі кримінальні правопорушення за ч. 5
ст. 407 КК України, які розділені певним проміжком часу та не об`єднані єдиним умислом, друге з яких вчинено повторно (не вперше), що виключає можливість звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5
ст. 401 цього Кодексу.
Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції не врахував, що однією з обов`язкових умов для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, є вчинення особою вперше кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 407, 408 цього Кодексу, під час дії воєнного стану, тому особу, в діях якої вбачається повторність, сукупність (крім ідеальної) чи рецидив, не можна звільняти від кримінальної відповідальності на підставі цієї статті.
Таким чином, вказаний суд, безпідставно застосувавши положення ч. 5 ст. 401 КК України та звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для скасування судового рішення згідно з п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України.
За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, задовольнити.
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3