ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
28 серпня 2026 року | Справа № 280/5633/26 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрія, буд. 10, м. Львів, 79016, код ЄДРПОУ 13814885), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач 2), в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.05.2026 № 083850030035 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , періоди його роботи з 03.07.1985 по 28.11.1985, з 01.08.1991 по 02.02.2000 згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 02.09.1982 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про призначення пенсії за віком.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням, яке було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії через не зарахування до стразового стажу періодів його роботи з 03.07.1985 по 28.11.1985, з 01.08.1991 по 02.02.2000 згідно трудової книжки колгоспника. Позивач не погоджується з таким рішенням органів пенсійного фонду, тому і звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою суду від 10.06.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до р
озгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження. Відповідачам запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву. 
До суду від представників відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву, в яких відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечили та вказав, що позивач 01.05.2026 звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівькій області рішенням від 08.05.2026 № 083850030035 було відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком. Вік заявника на момент звернення становив 61 рік, страховий стаж особи: 19 років 03 місяці 26 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з в колгоспі з 03.07.1985 по 28.11.1985 та 01.08.1991 по 02.02.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_2 . Вказано, що згідно вимог діючого законодавства, період роботи у колгоспах підтверджується відповідними документами (трудова книжка колгоспника, архівні довідки) з зазначенням встановленого колгоспом річного мінімуму трудової участі, результатів його виконання тощо. Такої довідки позивачем надано не було. Вважають, що відповідач 1 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно та розсудливо. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з огляду на наступне.
З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивач 01.05.2026 звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівькій області рішенням від 08.05.2026 № 083850030035 було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком.
Зі змісту рішеня убачається:
Вік заявника на момент звернення становив 61 рік 16 днів.
Страховий стаж особи: 19 років 03 місяці 26 днів. 
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 03.07.1985 по 28.11.1985 та 01.08.1991 по 02.02.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки для зрахування необхідно долучити довідки про встановлений мінімум трудової участі у господарстві та фактично відпрацьовані вихододні видані на підставі первинних документів.
Позивач не погоджуючись з рішенням відповідача 1 про відмову у призначенні пенсії за віком, звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Правові відносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-Х1І від 05.1 1.1991
(далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-ІУ від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-ІУ), у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058. страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 (дата набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, пунктами 1. 2. З Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637). передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у пій трудовий стаж встановлюється на підстав: інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. З Порядку № 637. за відсутності трудової книжки, а також: у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) т&'або інформаційно- комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.
Трудова книжка позивача вперше заповнювалась 02.09.1982 року. У трудовій книжці позивача у всіх спірних періодах роботи зазначені номери і дати наказів, на підставі яких вони зроблені. Записи про прийняття, звільнення з роботи засвідчені підписами відповідальних осіб та печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.
Згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 позивача з 01.09.1982 прийнято в члени колгоспу “Авангард” Гуляйпільського району, Запорізької області, з 15.04.1983 по 27.06.1985 проходив службу в армії, з 03.07.1985 по 28.11.1985 працював в колгоспі “Авангард” на посаді водія та був членом данного колгоспу, звільнений у зв`язку з виїздом на навчання. 01.08.1991 позивача прийнято до колгоспу після закінчення навчання. 02.02.2000 позивача виключено з членів КСП “Авангард”, у зв`язку із реорганізацією КСП в ТОВ “Авангард” (записи на сторінках 2-3 та 6-7).
За період роботи в колгоспі “Авангард” позивач відпрацював наступну кількість трудоднів (сторінки 18-19 трудової книжки):
- 1985 рік: мінімум 280 трудоднів, відпрацьовано 118;
- 1991 рік: мінімум 280 трудоднів, відпрацьовано 302;
- 1992 рік: мінімум 270 трудоднів, відпрацьовано 278;
- 1993 рік: мінімум 270 трудоднів, відпрацьовано 275;
- 1994 рік: мінімум 270 трудоднів, відпрацьовано 276;
- 1995 рік: мінімум 270 трудоднів, відпрацьовано 286;
- 1996 рік: мінімум 270 трудоднів, відпрацьовано 288;
- 1997 рік: мінімум 270 трудоднів, відпрацьовано 305;
- 1998 рік: мінімум 270 трудоднів, відпрацьовано 270;
- 1999 рік: мінімум 270 трудоднів, відпрацьовано 270;
- 2000 рік: мінімум 16 трудоднів, відпрацьовано 16.
Записи про членство та про роботу в колгоспі “Авангард'’ в трудовій книжці колгоспника позивача не суперечать один одному, зроблені за всіма правилами, чітко, без виправлень, печатки читаються. Інформація про встановлений мінімум по колгоспу “Авангард” та відпрацьовані трудодні в трудовій книжці наявна та засвідчена печатками.
Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі членства в колгоспах, незалежно від характеру, тривалості роботи і перерв. При цьому при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, зараховується час роботи за фактичною тривалістю.
Як видно з трудової книжки колгоспника позивач протягом всього періоду роботи в колгоспі з 03.07.1985 по 28.11.1985, з 01.08.1991 по 02.02.2000 виконував встановлений щорічний мінімум трудової участі, тобто зазначений період має бути зарахований до страхового стажу позивача в повному обсязі.
Натомість, в рішенні про відмову у призначенні пенсії відповідачем зазначено, що ним не зараховано до страхового стажу період з 03.07.1985 по 28.11.1985, з 01.08.1991 по 02.02.2000, оскільки для зарахування даного періоду до стажу позивачу необхідно долучити довідки про встановлений мінімум трудової участі у господарстві та фактично відпрацьовані вихододні на підставі первинних документів.
Відповідно до положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (далі Інструкція № 162) та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, (далі Інструкція № 58) трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства.
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162, чинної в період заповнення трудової книжки позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.
Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пункту 2.11 Інструкції № 162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктом 2.2 Інструкції № 58 встановлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник*), «молодший спещапіст», «бакалавр)), «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освіт ньо- кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого сзроку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Зазначені правові норми свідчать про те, що відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу. Прийняття на підтвердження стажу роботи інших письмових документів застосовується тільки в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи про роботу особи на підприємстві.
Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19.06.2020 у справі № 359/2076/1 7, від 18.11.2022 у справі № 560/3734/22.
При цьому, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обчислення стажу при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а. від 04.09.2018 у справі №423/1881/17.
Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.
Крім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, оскільки неналежний порядок організації ведення документообігу на підприємстві, не може бути правомірною підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист в питанні зарахуванні страхового стажу. Що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.
Про той факт, що позивач дійсно добросовісно працював в колгоспі і відпрацьовував встановлений мінімум трудоднів в спірному періоді свідчить також і те, що він отримував підвищення у посадах, що підтверджується записами на сторінках 18-19 трудової книжки, тобто у його підпорядкуванні знаходилась певна кількість людей, роботу яких він повинен був контролювати.
Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області безпідставно не враховано до страхового стажу позивача період з 03.07.1985 по 28.11.1985, з 01.08.1991 по 02.02.2000 з урахуванням кількості відпрацьованих трудоднів, зазначених в його трудовій книжці колгоспника.
Крім того, вимога надати довідку про роботу в колгоспі "Авангард” у спірному періоді є не тільки безпідставною, але і нереальною для виконання, оскільки зазначений колгосп розташовувався в селі Новозлатопіль, Пологівського (раніше Гуляйпільського) району, Запорізької області (про що зазначено на відбитках печатки колгоспу, наявних в трудовій книжці), яке з 04.03.2022 окуповано згідно Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025.
Для призначення пенсії відповідач піддає сумніву наявні у позивача первинні документи (трудову книжку колгоспника) і вимагає надати довідку.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії та ч.ч. 1, 3 ст. 46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.
Відтак всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії лише з тих підстав, що у зв язку з військовою агресією російської федерації частина території України опинилася в окупації.
Згідно з ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду заяви не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах. Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовує позовні вимоги, підтверджуються доданими до позовної заяви копіями документів.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд зазначає, що позовні вимоги у цій справі є такою, що підлягає задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрія, буд. 10, м. Львів, 79016, код ЄДРПОУ 13814885), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,, - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.05.2026 № 083850030035 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 03.07.1985 по 28.11.1985, з 01.08.1991 по 02.02.2000 згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 02.09.1982 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.05.2026 про призначення пенсії за віком.
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 28.08.2026.

Суддя А.В. Сіпака