Справа № 303/9501/25
Провадження № 2/303/3711//25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Торинець Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 у якому зазначила, що 25.03.2019 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення у справі № 303/7089/18, яким стягнуто грошову компенсацію з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок 1/2 частини вартості автомобіля марки Peugeot модель 508, 2011 року випуску, колір сірий, номерний знак НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 - 121 349,50 грн, а також судовий збір у розмірі 1213,50 грн, а всього 122 563,00 грн. Зазначене судове рішення не виконано, у зв`язку з чим 11.06.2024 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення у справі №303/3642/24, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 83 310,94 грн, що складаються з 67 669,09 грн інфляційних втрат за період з 16.01.2020 по 31.03.2024 та 15 641,85 грн 3% річних за період з 16.01.2020 по 17.04.2024, а також судовий збір у розмірі 1211,20 грн, загалом - 84 522,00 грн. Виконавчі провадження щодо примусового виконання зазначених рішень об`єднано у зведене виконавче провадження №75927829. Загальний розмір заборгованості за ними становить 207 085,00 грн. Просила стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 48 941,83 грн, які складаються з інфляційних втрат у розмірі 38 809,55 грн та 3% річних у розмірі 10 132,28 грн, а також судовий збір у розмірі 1211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.  
У судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.03.2019 у справі №303/7089/18 (провадження 2/303/201/19) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок 1/2 частини вартості автомобіля марки Peugeot модель 508, 2011 року випуску, колір сірий, номерний знак НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 - 121 349,50 грн та судовий збір у розмірі 1213,50 грн. Рішення суду набрало законної сили 15.01.2020.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.06.2024 у справі № 303/3642/24 (провадження № 2/303/658/24) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 83 310,94 грн, що складається з 67 669,09 грн інфляційних втрат та 15 641,85 грн - 3% річних за період з 16.01.2020 по 17.04.2024 та судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 
За результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП т а інформації з Єдиного реєстру боржників станом на 26.11.2025 відкрито виконавче провадження № АСВП 74569871, дата відкриття 27.03.2024 боржником за яким є ОСОБА_2 , стягувачем - ОСОБА_1 та виконавче провадження № АСВП 75916519, дата відкриття 28.08.2024 боржником за яким є ОСОБА_2 , стягувачем - ОСОБА_1 . За інформацією про виконавче провадження 29.08.2024 приватним виконавцем Ярошевським Д.А. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження 75927829.
У листі приватного виконавця № 01-29/21416/25 від 25.11.2025 зазначено, що станом на 25.11.2025 в межах виконавчого провадження № 74569871 стягнення коштів на виконання виконавчого листа № 303/7089/18, виданого 05.03.2020 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області, з боржника ОСОБА_2 не проводилось, сума боргу станом на 25.11.2025 становить 121 349,5 грн. Станом на 25.11.2025 в межах виконавчого провадження № 75916519 стягнення коштів на виконання виконавчого листа № 303/3642/24, виданого 26.07.2024 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області, з боржника ОСОБА_2 не проводилось, сума боргу станом на 25.11.2025 становить 84 522,14 грн. 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передумовою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є несвоєчасне виконання боржником грошового зобов`язання, внаслідок чого у нього виникає обов`язок сплатити кредитору, зокрема, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Верховний Суд послідовно наголошував на тому, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц, у постановах Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17 та у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.
Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою. Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2023 у справі № 366/203/21, від 09.11.2023 у справі № 420/2411/19 та від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 64 постанови від 04.06.2019 у справі №916/190/18 зробила такий висновок: «Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу».
Схожий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 98, 99 постанови від 10.09.2025 у справі № 369/13444/20, в якій зазначено: «Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення щодо нього чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність актів правосуддя про стягнення заборгованості не припиняє зобов`язань сторін. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Ухвалення судового рішення щодо стягнення заборгованості за договором не є підставою заміни зобов`язання за договором - новим зобов`язанням за рішенням суду, а вказує лише на охоронний характер таких правовідносин, яким надано захист судовим рішенням. Таке судове рішення не змінює обсягу прав та обов`язків сторін зобов`язання, а лише підтверджує їх наявність та надає можливість примусового виконання цивільного зобов`язання у процедурах виконавчого провадження».
У постанові Верховного Суду від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18 викладений правовий висновок, відповідно до якого, враховуючи, що грошове зобов`язання відповідача виникло до ухвалення судового рішення по суті спору у справі №905/1524/15 та не припинилося внаслідок набрання ним законної сили, нарахування 3 % річних, інфляційних втрат та пені згідно зі статтею 625 ЦК України необхідно здійснювати на суму основного боргу, стягнуту цим судовим рішенням до її повної сплати боржником, без урахування стягнутих цим рішенням сум відсотків річних, інфляційних втрат.
У постанові від 20.08.2025 у справі № 910/10616/24 Верховний Суд виснував, що моментом початку прострочення відповідачем грошового зобов`язання у спірних правовідносинах є наступний день після набрання судовим рішеннями законної сили. Таку ж правову позицію застосував Верховний Суд у постанові від 11.11.2025 у справі № 922/4758/24. 
Суд вважає, що початком обчислення відповідних нарахувань слід вважати наступний день після набрання судовими рішеннями законної сили, оскільки саме з цього моменту боржник у зобов`язанні (відповідач) стає достеменно проінформованим про наявність свого зобов`язання по відношенню до кредитора щодо стягнення відповідних сум за неналежне виконання зобов`язань.
Аналізуючи наданий позивачкою розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд не може з ним погодитися в повному обсязі виходячи з наступного.
Так, позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 01.04.2024 по 30.11.2025 та 3% річних за період з 17.04.2024 по 03.12.2025 виходячи із загальної заборгованості 207 085,00 грн за рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.03.2019 та за рішенням Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області від 11.06.2024, а також надано розрахунок на їх підтвердження, але суд вважає, що такі вимоги суперечать вимогам закону, оскільки зобов`язання за рішенням Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області від 11.06.2024 виникло після набрання ним законної сили 12.11.2024, а не з 01.04.2024 щодо інфляційних втрат та не з 17.04.2024 щодо 3% річних як це заявлено позивачкою.
За таких обставин розмір інфляційних втрат та 3% річних необхідно розраховувати окремо за кожним рішенням, відповідно до якого у відповідача виникли зобов`язання.
Крім того, слід зазначити, що позивачкою заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат по 30.11.2025, але звертаючись з позовом до суду та здійснюючи розрахунок позивачка не врахувала інфляційні втрати за листопад 2025 року. За таких обставин виникла суперечність в заявлених позовних вимогах, яка має суттєве значення для розгляду справи, оскільки виходячи з принципу диспозитивності суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і не має права вийти за їх межі. 
Вирішуючи зазначену суперечність, суд виходить з того, що розрахунок та оприлюднення індексу споживчих цін (інфляції) здійснює Державна служба статистики України, яка 09.12.2025 опублікувала індекс інфляції за листопад 2025. Позивачка звернулася з позовом до суду 03.12.2025 і на той час індекс споживчих цін за листопад 2025 року не був відомий і його неможливо було застосувати при розрахунку. Суд вважає, що за таких обставин позивачкою заявлено позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат по 30.11.20025, тому спір необхідно розглядати в межах зазначених позовних вимог.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.03.2019 на користь позивачки стягнуто 122 563,00 грн і зазначене рішення у період заявлених позовних вимог не виконане відповідачем.
При визначені розміру інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.03.2019 у справі № 303/7089/18 суд виходить з наступного.
Розмір інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання яке виникло на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.03.2019 у справі № 303/7089/18 за період з 01.04.2024 по 30.11.2025 становить 23 551,51 грн, виходячи з такого.
Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. 
(100.2 : 100) x (100.6 : 100) x (102.2 : 100) x (100.0 : 100) x (100.6 : 100) x (101.5 : 100) x (101.8 : 100) x (101.9 : 100) x (101.4 : 100) x (101.2 : 100) x (100.8 : 100) x (101.5 : 100) x (100.7 : 100) x (101.3 : 100) x (100.8 : 100) x (99.8 : 100) x (99.8 : 100) x (100.3 : 100) x (100.9 : 100) x (100.4 : 100) = 1.192158
Інфляційне збільшення: 122 563,00 x 1.192158 - 122 563,00 = 23 551,51грн.
При визначені розміру 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.03.2019 у справі № 303/7089/18 суд виходить з наступного.
Позивачкою заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних починаючи з 17.04.2024 та надано суду розрахунок починаючи із зазначеної дати.
Водночас в рішенні Мукачівського міськрайонного суду від 11.06.2024 зазначено, що позивачкою заявлялися позовні вимоги про стягнення 3 % річних за період з 16.01.2020 по 17.04.2024. У мотивувальній частині зазначеного рішення наявне посилання на те, що здійснений позивачкою розрахунок 3 % річних є арифметично вірним, обґрунтованим та перевірений судом, але одночасно в резолютивній частині рішення наявне посилання на часткове задоволення позову. При цьому мотивувальна частина рішення не містить розрахунку в якому було би відображено по яку календарну дату стягнуто 3 % річних, а також відсутні мотиви чому позов задоволено частково та в якій частині в задоволенні позову відмовлено. У резолютивній частині також не зазначено про відмову в задоволенні частини позовних вимог.
Таким чином, з метою усунення суперечностей щодо нарахування позивачкою 3 % річних починаючи з 17.04.2024 та відсутності можливості встановити зі змісту рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11.06.2024 по яку конкретну календарну дату стягнуто 3 % річних, судом витребувано матеріали цивільної справи № 303/3642/24 (провадження № 2/303/658), оскільки зазначена обставина має суттєве значення для визначення у справі, що розглядається календарної дати від якої необхідно здійснювати розрахунок 3 % річних.
Дослідженням матеріалів справи № 303/3642/24 (провадження № 2/303/658) встановлено, що позивачкою долучено до позовної заяви розрахунок 3 % річних за період з 16.01.2020 по 17.04.2024 в сумі 15 641,85 грн.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 11.06.2024 на користь позивачки стягнуто 3 % річних в розмірі 15 641,85 грн.
Таким чином, судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 11.06.2024 у справі № 303/3642/24 на користь позивачки стягнуто 3 % річних за період 16.01.2020 по 17.04.2024 у розмірі 15 641,85 грн.
Отже, при визначенні нового періоду нарахування позивач не вправі повторно включати до розрахунку той самий період прострочення, який уже був предметом судового розгляду та за який судом ухвалено рішення про стягнення відповідних сум. Інакше це призведе до подвійного стягнення 3 % річних за один і той самий період, що суперечить правовій природі відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.  
Таким чином, при здійсненні розрахунку слід виходити з того, що за цим зобов`язанням нарахування можуть здійснюватися лише за новий період, наступний після 17.04.2024. 
За таких обставин поданий позивачкою розрахунок не відповідає вимогам закону, не враховує попередньо стягнутої судовим рішенням суми та правильний початок перебігу нового періоду прострочення, у зв`язку з чим підлягає уточненню судом. Тому при постановленні рішення у цій справі розмір 3 % річних необхідно вираховувати починаючи з 18.04.2024, а не з 17.04.2024 як це заявлено в позові.
Розрахунок 3% річних від простроченого грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.03.2019 у справі № 303/7089/18 здійснюється за наступною формулою: сума х (3 % / 100%) х (період/рік), де сума – сума заборгованості; період – кількість днів прострочення виконання грошового зобов`язання; рік - кількість днів у році.
За період з 18.04.2024 по 03.12.2025 року 3% річних складають 5956,52грн, виходячи з наступного розрахунку:
- з 18.04.2024 по 31.12.2024 - 258 днів
122 563,00 грн ? 3,00% / 100% ? 258 / 366 = 2591,91 грн;
- з 01.01.2025 по 03.12.2025 - 337 днів
122 563,00 грн ? 3,00% / 100% ? 337 / 365 = 3424,58 грн;
- 2591,91 + 3424,58 = 6016,49 грн.
При визначені розміру інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.06.2024 у справі № 303/3642/24 суд виходить з наступного.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.06.2024 у справі №303/3642/24 на користь позивачки стягнуто 84 522,14 грн і зазначене рішення в період заявлених позовних вимог не виконане відповідачем.
При прийнятті рішення, суд виходить з того, що нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.06.2024 у справі № 303/3642/24 можливе лише з наступного дня після набрання ним законної сили, оскільки саме з цього часу у боржника виникає обов`язок виконати присуджене судом грошове зобов`язання, а його невиконання утворює прострочення грошового зобов`язання і правові наслідки у вигляді нарахування інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України.
Інфляційні втрати та 3 % річних у частині визначення дати (події), з якої підлягають здійсненню відповідні нарахування, суд виходить з дати набрання рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.06.2024 у справі № 303/3642/24 законної сили 12.11.2024.
Таким чином, початком періоду нарахування інфляційних втрат та 3 % річних у даному випадку є 13.11.2024, а тому саме з цієї дати необхідно здійснювати розрахунок і по датам, які заявлені позивачкою, а не з 01.04.2024 по інфляційним втратам та з 17.04.2024 по 3 % річних, як це заявлено позивачкою.
З урахуванням викладеного розрахунок інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання, яке виникло з моменту набрання законної сили рішенням у справі № 303/3642/24, за період з 13.11.2024 по 30.11.2025 (383 дня) має наступний вигляд.
Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. 
За період з 13.11.2024 по 30.11.2025 індекс інфляції становить:
(101,90 : 100) x (101,40 : 100) x (101,20 : 100) x (100,80 : 100) x (101,50 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,80 : 100) x (99,80 : 100) x (99,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,90 : 100) x (100,40 : 100) = 1.11328298
Інфляційне збільшення: 84 522,14 x 1.11328298 - 84 522,14 = 9 574,92 грн.
Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.
За період з 13.11.2024 року по 03.12.2025 року три проценти річних складають 2680,62 грн, виходячи з наступного розрахунку:
- з 13.11.2024 по 31.12.2024 - 49 днів
84 522,14 грн ? 3,00% / 100% ? 49/ 366 = 339,47 грн;
- з 01.01.2025 по 03.12.2025 - 337 дні
84 522,14 грн ? 3,00%/ 100% ? 337/ 365 = 2 341,15 грн;
- 339,47 + 2341,15 = 2680,62 грн. 
Таким чином, загальний розмір стягнення становить 41 823,54 грн (23 551,51+ 6016,49 + 9574,92 + 2680,62).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000, 00грн суд зауважує, що згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1-3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. 
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. 
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
12.11.2025 між ОСОБА_1 та адвокатом Шаповаловим А.Р. укладено договір про надання правової допомоги.
12.11.2025 між ОСОБА_1 та адвокатом Шаповаловим А.Р. укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 12.11.2025 згідно п. 2 якого правовою допомогою за цією угодою є захист прав та представництво інтересів клієнта через подію, що пов`язана зі стягненням заборгованості з ОСОБА_2 та примусового виконання судового рішення а також комплексний юридичний супровід виконавчого провадження та пов`язаних із цим питань.
Додана до позовної заяви копія акта приймання-передачі виконаних робіт, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Шаповаловим А.Р., не дає можливості встановити детальний опис, зміст та перелік наданих правничих послуг, оскільки якість наданої копії документа є неналежною та не дозволяє прочитати його зміст.
У зв`язку з цим суд позбавлений можливості перевірити обсяг фактично виконаних робіт, їх характер, тривалість, а також співмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу з реально наданими послугами, що має істотне значення для вирішення питання про розподіл судових витрат.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн не підлягають задоволенню.
Оскільки позивачкою не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження фактичного обсягу наданих адвокатом послуг, їх змісту, тривалості виконання, а також співмірності заявленої суми витрат із характером та складністю справи. Надана копія акта приймання-передачі виконаних робіт є неналежної якості, що унеможливлює встановлення детального опису виконаних робіт та перевірку їх реальності й необхідності. За відсутності належного документального підтвердження понесених витрат суд позбавлений можливості перевірити дійсність та обґрунтованість таких витрат, як того вимагають положення статей 133, 134, 137 ЦПК України.
Оскільки обов`язок доведення понесення витрат на професійну правничу допомогу покладається саме на сторону, яка заявляє вимогу про їх відшкодування, а належних доказів на підтвердження таких витрат позивачкою не надано, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані такі витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, а також поведінку сторін під час розгляду справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення питання про розподіл судових витрат.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема договорів, рахунків, платіжних документів тощо.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судовий збір відповідно до положень статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Так, позивачкою заявлено позовні вимоги на загальну суму 48 941,83 грн, з яких судом задоволено 41 823,54 грн, що становить 85,46 % від загального розміру заявлених вимог.
Позивачкою при зверненні з позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Отже, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 1035,09 грн (1 211,20 грн ? 85,46 %).
Керуючись ст. 141, 258-259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 625 ЦК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ) грошові кошти у розмірі 41 823,54 грн (сорок одну тисячу вісімсот двадцять три гривні 54 копійки) грн.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1035,09 (одна тисяча тридцять п`ять гривен 09 копійок) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повне рішення складено 13.07.2026.

Суддя