ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/1065/25 пров. № А/857/13822/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді Пліша М.А.,
суддів Глазька С.М., Обрізко І.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року (головуючий суддя Матуляк Я.П., м. Івано-Франківськ) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,- 
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просила: 
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 19.12.2024 за № 092250000660.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період робот з 21.01.1982 по 14.07.1984 та період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та призначити пенсію за віком з 29.11.2024.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 19.12.2024 за № 092250000660.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період робот з 21.01.1982 по 14.07.1984 та період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та призначити пенсію за віком з 29.11.2024.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить таке скасувати, та прийняти нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі зазначає, що Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ (далі - Закон №1058) визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону №1058 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до статті 26 Закону № 1058 право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.
Вік позивача становить — 65 років.
Страховий стаж особи -11 років 02 місяці 22 дні.
До страхового стажу не зараховано період трудової діяльності згідно трудової книжки (серії НОМЕР_1 ), з 21.01.1982 по 14.07.1984 на території РФ.
Не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки в свідоцтві про народження дитини наявне виправлення прізвища (рос. мовою).
Стаж роботи в Косівському ОГХ з жовтня 1987 по квітень 1998 зараховано за результатами зустрічної перевірки, довідок про заробітну плату.
У матеріалах ЕПС відсутня інформація про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації.
Згідно з приписами статті 4 Закону №1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди передбачалось, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди враховувався трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав.
З 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді. Враховуючи вищезазначене, призначення пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, здійснюється органами Пенсійного фонду України на умовах, визначених Законом.
Звертає увагу на те, що позивач у період з 21.01.1982 по 14.07.1984 працювала у російській федерації, при цьому дійсно з заробітної плати здійснювалися відрахування податків, які направлені до бюджету російської федерації.
Міністерство оборони російської федерації фінансується за рахунок бюджетних коштів, тобто кошти в вигляді податків позивача надходили в тому числі на фінансування російської армії та підготовку до нападу на Україну.
Позивач свідомо працювала на території російської федерації. Відрахування коштів в бюджет ворожої країни здійснювалися за вище вказані періоди.
Оскільки позивач просить Суд, щоб даний стаж був зарахований на території російської федерації Пенсійним фондом України, вважає, що ця позиція позивача є об`єктивно недопустимою.
Отже, право на призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону № 1058 у позивачки відсутнє, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 16.12.2024 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Відповідно до принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 19.12.2024 за № 092250000660 (а.с.24).
Згідно вказаного рішення, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності необхідного страхового стажу: за наданими документами відповідачем встановлено наявність страхового стажу позивача 11 років 2 місяці 22 дні при необхідних від 15 до 21 року; не враховано період роботи позивача на території російської федерації з 21.01.1982 по 14.07.1984 у зв`язку з тим, що в матеріалах електронної пенсійної справи відсутня інформація про одержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації; не зараховано до страхового стажу позивача період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, оскільки в свідоцтві про народження дитини наявне виправлення прізвища.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 26 Закону №1058 право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, у період з 01 січня 2024 по 31 грудня 2024 року – від 15 до 21 року.
У відповідності до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відмовляючи в призначенні пенсії позивачу, відповідачем не враховано до страхового стажу період роботи позивача здобутий на території російської федерації з підстав відсутності в матеріалах електронної пенсійної справи інформації про одержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.
Згідно матеріалів справі у трудовій книжці позивача, ОСОБА_1 у період з 11.01.1982 по 14.07.1984 працювала на території російської федерації.
При цьому суд слушно зауважив, що записи про вказані періоди роботи позивача зроблені в трудовій книжці, засвідчені чітким відтиском печатки відповідного підприємства та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.
Частиною 1 ст. 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
З огляду на це суд вірно вважав, що на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.
Отже, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж набутий позивачем на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.
Крім того, Законом України від 25.04.2024 за №3674-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення» (який набрав чинності з 23.06.2024) внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так, доповнено Закон №1058-IV статтею 24-1 періоди трудової діяльності за межами України, які зараховуються до страхового стажу.
За змістом частини 2 статті 24-1 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Станом на момент прийняття спірного рішення про відмову у призначенні пенсії та рішення у цій адміністративній справі, Кабінетом Міністрів України не визначено порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат.
Водночас, суд підставно вказав, що відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Крім того суд слушно зазначив, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
У даному випадку орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача.
Крім того, правильним є твердження суду першої інстанції, що позиція відповідача про незарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з підстав наявності виправлень у свідоцтві про народження дитини, вказує на надмірний формалізм суб`єкта владних повноважень, позаяк зазначена інформація міститься й у поданій позивачем довідці Вербовецького старостинського округу від 04.11.2024 за №793. За належного дослідження і надання оцінки поданим позивачем документів, відповідач як суб`єкт уповноважений на прийняття рішень щодо призначення пенсій, безсумнівно мав змогу встановити зазначену обставину, однак цього не зробив.
Крім того суд вірно вказав, що доводи відповідача про те, що позиція позивача щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи на території російської федерації є недопустимою, із заробітної плати позивача здійснювались відрахування податків, які направлені до бюджету російської федерації, та спрямовані, в тому числі на фінансування російської армії є безпідставними та необґрунтованими, позаяк спірні правовідносини стосуються періоду 1982-1984 років.
Також суд першої інстанції дійшов вірно висновку, що зважаючи на ту обставину, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, рішенням якого відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, то дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є відповідач.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23 (провадження № К/990/37966/23).
Зважаючи зазначене вище, суд вірним є висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення пенсійного органу щодо відмови в призначені пенсії за віком позивачу прийняте необґрунтовано, є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, у період з 01 січня 2024 по 31 грудня 2024 року – від 15 до 21 року.
З огляду на встановлене вище, страховий стаж роботи позивача становить більше 15 років.
Враховуючи досягнення позивачем 65-річного віку, наявність страхового стажу понад 15 років, позивач набула права на пенсію за віком.
За загальним правилом, встановленим ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Проте відповідно до пункту 1 частини 1 даної статті пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 виповнилось 65 років. Позивач звернулася із заявою про призначення пенсії 16.12.2024, тобто в межах зазначеного тримісячного строку.
Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов підставного висновку, що слід зобов`язати відповідача призначити з 29.11.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши при цьому до страхового стажу період роботи з 21.01.1982 по 14.07.1984 та період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі №300/1065/25 - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	М.А. Пліш 	
судді	 	С. М. Глазько 	
 	 	І. М. Обрізко