ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 300/6320/25 пров. № А/857/18933/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Мандзія О.П.,
Суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у справі №300/6320/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій,-
суддя у І інстанції – Шумей М.В.,
дата ухвалення рішення – 04.03.2026,
місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – апелянт, відповідач) в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при обчисленні ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної з 25.07.2025 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за три попередні роки: за 2014-2016 роки, а саме 3764,40;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 25.07.2025 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2022, 2023 та 2024 в розмірі 15057,09 грн., із урахуванням раніше виплачених коштів.
Позовні вимоги мотивовані протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при обчисленні ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної з 25.07.2025 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за три попередні роки: за 2014-2016 роки, а саме 3764,40.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 у справі №300/6320/25 позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при обчисленні ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної з 25.07.2025 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за три попередні роки: за 2014-2016 роки, а саме 3764,40 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 25.07.2025 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2022, 2023 та 2024 в розмірі 15057,09 грн., із урахуванням раніше виплачених коштів. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, оскільки вважає, що вказане судове рішення прийняте з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував норми ст. 45 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Позивач не має права на повторне призначення того самого виду пенсії за віком на загальних підставах (після досягнення пенсійного віку) відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії, оскільки вперше позивачу була призначена 04.03.2013 за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі також Закон №1788-ХІІ).
Апелянт просив скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 у цій справі та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
За приписами ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами, що долучені до матеріалів справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.03.2013 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як отримувач пенсії за вислугу років згідно п. а ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
25.07.2025 позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про призначення пенсії за віком на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 (надалі - Закон № 1058-IV).
З 25.07.2025 року, відповідно до поданої заяви позивача переведено на пенсію за віком згідно з Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням загального страхового стажу роботи 36 років 11 місяців 25 днів.
При обчисленні пенсії за віком за нормами Закону № 1058-IV, відповідач застосував показник середньої заробітної плати (доходу) за три попередні роки: за 2014-2016 роки, а саме 3764,40 (осучаснений показник — 8913,83 грн.) замість 15057,09 грн.
На звернення ОСОБА_1 із заявою від 08.08.2025 щодо правомірності застосування показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення пенсії за віком, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в листі від 02.09.2025 за № 7077-6392/С-02/8-0900/25 повідомлено позивача, що підстав для застосування нового показника середньої заробітної плати за 2022, 2023, 2024 роки, при переведенні позивача з пенсії за вислугу років на пенсію за віком немає.
Не погоджуючись з даними рішеннями відповідача позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що позивач перейшов на інший вид пенсії, пенсію за віком йому призначено у 2025 році, а тому має право на перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2022 - 2024 роки.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів керується таким.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі - №1058-IV), він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
У ст. 9 Закону №1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною 3 ст. 45 Закону №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Подібні правовідносини були предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у постанові від 16.06.2020 у справі №127/7522/17) Верховний Суд зазначив, що за змістом частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Таким чином, лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
У випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV.
Зазначена правова позиція була підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі №876/5312/17.
У постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, Верховний Суд, встановивши, що позивачу з 11.02.2013 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV він звернувся вперше 11.01.2023, дійшов висновку про наявність у нього права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме, за 2020 - 2022 роки, з огляду на те, що за цих обставин має місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV.
Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов також у постановах від 27.11.2024 у справі №560/11681/23, від 16.01.2025 у справі №580/4901/22, від 27.02.2025 у справі №380/21644/23.
У справі, яка розглядається, судовим розглядом встановлено, що з 04.03.2018 позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону №1788-XII, а з 25.07.3,36 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV .
Апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII, який визначає інші підстави та порядок призначення пенсії. Пенсія відповідно до Закону №1058-ІV позивачу призначена вперше з 25.07.2025. Викладене відповідачем не спростовано.
Тобто, в цьому випадку відбулось не переведення позивача з одного виду пенсії на інший в межах дії Закону №1058-ІV, а фактичне її призначення відповідно до вказаного Закону.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №876/5312/17 зазначено, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV. Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.
Цей висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.01.2019 у справі №577/2457/17.
Отже, при призначення у 2025 році позивачу пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV має застосовуватися показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення, а саме 2022-2024 роки.
Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, за наслідками призначення позивачу пенсії за віком за нормами Закону №1058-ІV відповідач для обчислення розміру пенсії застосував показник середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки, чим порушив гарантоване позивачу Конституцією України право на належний соціальний захист у старості. Вказане свідчить про невідповідність відповідних дій відповідача критеріям правомірності, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Також суд апеляційної інстанції погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 25.07.2025 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2022, 2023 та 2024 в розмірі 15057,09 грн., із урахуванням раніше виплачених коштів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у справі №300/6320/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя | | О. П. Мандзій
судді | | Л. Я. Гудим
| | В. Я. Качмар