Дата документу 22.07.2026 Справа № 334/1109/26

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1109/26 Головуючий у 1-й інстанції: Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/807/1756/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Мінгазова Р.В.,
Онищенка Е.А.
при секретарі: Смокотіній В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, 

У С Т А Н О В И В:
У лютому 2026 року ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Меюс Я.С. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, просила cуд позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути судові витрати. 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2026 року відкрито провадження у вищевказаній справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
У квітні 2026 року представник ОСОБА_3 – адвокат Мартиненко А.В. подав заяву про зупинення провадження у справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у зв`язку із проходженням відповідачем військової служби у складі Збройних Сил України.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2026 року провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав зупинено до звільнення ОСОБА_3 з військової служби.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Меюс Я.С., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2026 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким поновити провадження у справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що 01.04.2026 року від представника відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та про зупинення провадження у справі на підставі проходження відповідачем військової служби. Вважає, що суд першої інстанції встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог ч. 1 або 2 ст. 183 ЦПК України, повертає її заявнику без розгляду. Представник відповідача до клопотання про зупинення провадження у справі не додав докази проходження відповідачем військової служби та не заявляв клопотання про витребування доказів.
Зазначає, що представником відповідача не надано доказів на право подання клопотання про зупинення провадження, а саме, договору про надання правничої допомоги, який би передбачав право представника подавати клопотання про зупинення провадження, у зв`язку з чим, на думку представника позивача, не можна встановити дійсний намір відповідача.
Матеріали справи не містять доказів розгляду клопотання про зупинення провадження у день його подання. Клопотання також не містить прохання розглянути його без участі представника відповідача і докази проходження відповідачем військової служби.
Крім того, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що відповідач зник безвісті, що суперечить матеріалам справи. 
Учасники справи наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались. 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Меюс Я.С., перевіривши матеріали справи в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується належними доказами, отже, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України існують обставини для зупинення провадження у справі.
Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.
Згідно відповіді начальника Центрального управління персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 №765/6/8647 від 18.05.2026 року, відповідно до облікових даних, які ведуться в Центральному управлінні персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 призваний до військової частини НОМЕР_1 , яка підпорядкована ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 60).
Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права. 
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів 
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.
Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.
Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України.
Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (пункт 2 частини першої статті 253 ЦПК України).
Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2І02-ІХ в Україні введено воєнний стан (зі змінами), який триває і натепер.
Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).
У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України, то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки він відповідає матеріалам справи та позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.11.2025 у справі № 754/947/22, згідно якої факт проходження відповідачем військової служби в період дії воєнного стану є об`єктивною обставиною, що перешкоджає його участі в розгляді справи, та за відсутності його беззастережної волі щодо продовження розгляду справи є підставою для зупинення провадження у справі. З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗC України та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них. З моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.
Також Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку про те, що приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.
Враховуючи наведене та те, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зупинення провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України є обов`язком суду, а не правом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, зазначивши в резолютивній частині про строк, на який зупинено провадження у справі, відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги про те, що представником відповідача до клопотання про зупинення провадження у справі не було надано доказів на підтвердження проходження відповідачем військової служби та не було заявлено клопотання про витребування доказів, висновків суду не спростовує.
Як зазначалося вище, згідно відповіді начальника Центрального управління персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 №765/6/8647 від 18.05.2026 року на запит суду була отримана відповідь, що підтверджує перебування відповідача у складі Збройних Сил України (а.с. 60).
Послання в апеляційній скарзі на те, що представником відповідача не надано доказів на право подання клопотання про зупинення провадження у справі, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи наявний ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_3 , Серія АР № 1307069, який виданий на підставі договору про надання правової допомоги № 31/03/26 від 31.03.2026 року у Дніпровському районному суді міста Запоріжжя у справі №334/1109/26 від 01.04.2026 року, адвокат Мартиненко Андрій Валерійович. Договором про надання правничої допомоги повноваження адвоката не обмежуються (а.с. 55). 
Щодо доводів скаржника про те, що матеріали справи не містять доказів розгляду клопотання про зупинення у день його подання та прохання розглянути клопотання без участі представника відповідача, апеляційний суд зазначає, що нормами ЦПК України не передбачено вимоги розгляду клопотання про зупинення провадження у справі у день його подання та за наявності клопотання про його розгляд без участі сторони (представника сторони).
Щодо того, що в матеріалах справи не міститься доказів того, що відповідач зник безвісті, то зазначення в оскаржуваній ухвалі про те, що «відповідач зник безвісті» є наслідком описки, яка може бути виправлена відповідно до ст. 269 ЦПК України, та яка не змінює змісту судового рішення та не впливає на його правильність.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду, і не спростовують висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд констатує, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Порушень норм процесуального права, які призвели б до ухвалення помилкового судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (CASE «RUIZ TORIJA V. SPAIN», серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2026 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її зміни або скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 24 липня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова
Судді: Р.В. Мінгазов 
Е.А. Онищенко