КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №754/15074/25 Головуючий у І інстанції - Коваленко І.І.
апеляційне провадження №22-ц/824/8560/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 вересня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2026 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про спростування недостовірної інформації та зобов`язання вчинити певні дії,-

установив:

У вересні 2025 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про спростування недостовірної інформації та зобов`язання вчинити певні дії, у якій просив суд, встановити факт порушення його особистих немайнових прав шляхом внесення відповідачем стосовно нього, ОСОБА_1 , недостовірної інформації, пов`язаної з «розшуком» до електронної бази « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, внесену до електронної бази « ІНФОРМАЦІЯ_3 » про його перебування в «розшуку» ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зобов`язати відповідача видалити з електронної бази « ІНФОРМАЦІЯ_3 » всі відомості, що стосуються необхідності його, ОСОБА_1 , доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_4 , як такі, що не мають правової підстави для доставки та суперечать вимогам чинного законодавства Зобов`язати відповідача утриматися в подальшому від внесення недостовірної інформації стосовно нього до інформаційних ресурсів бази «Оберіг» без документального підтвердження та/або законних на те підстав.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2026 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про спростування недостовірної інформації та зобов`язання вчинити певні дії.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права та без додержання норм матеріального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що у разі визнання відповідача неналежним, суд першої інстанції мав би надати йому можливість реалізувати право на подання відповідного клопотання, а не закривати провадження. Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення принципу змагальності та диспозитивності цивільного процесу, а також обмежив його право на доступ до суду.
Крім того, вказує, що вимоги позову стосуються безпосередньо захисту його немайнових прав, а тому підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Проте, суд першої інстанції не навів жодного мотивованого обґрунтування того, чому спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та в якій саме юрисдикції він має розглядатись.
Вказує, що висновок суду першої інстанції про відсутність процесуальної правосуб`єктності у відповідача є передчасним та таким, що ґрунтується на неповному з`ясуванні фактичних обставин справи.
Просив суд, скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2026 року та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно частин 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_5 є відокремленим підрозділом, а відтак не має статусу юридичної особи і не може бути відповідачем у цій справі, оскільки не наділений цивільною процесуальною дієздатністю та не може виступати стороною у цивільному процесі.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, зважаючи на таке.
Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено принцип доступу до правосуддя.
Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях вказав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. United Kingdom).
Відповідно до положень ст. ст. 47, 48 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. 
За ст. ст. 80, 95 ЦПК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
Філії та представництва, а також відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, у яких відповідачем виступає філія, представництво чи відокремлений підрозділ, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.
Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року справа №760/32455/19 (провадження №61-16459сво20).
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про спростування недостовірної інформації та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до п. 7 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23 лютого 2022 року №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки АРК, областей, міст Києва та Севастополя.
Касаційний суд вказував, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а відтак не мають статусу юридичних осіб (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2024 року в справі № 344/6751/22 (провадження №61-671св23)).
Отже, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 є відокремленим підрозділом  ІНФОРМАЦІЯ_7 , а відтак не має статусу юридичної особи і не може бути відповідачем у даній справі, оскільки не наділений цивільною процесуальною дієздатністю та не може виступати стороною у цивільному процесі.
Відтак, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у даній справі.
Доводи апеляційної скарги про передчасний висновок суду першої інстанції про відсутність процесуальної правосуб`єктності у відповідача та неповному з`ясуванні фактичних обставин справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відомості про наявність у відповідача статусу юридичної особи відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не навів жодного мотивованого обґрунтування того, чому спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та в якій саме юрисдикції він має розглядатись, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, як зазначалось вище, філії, представництва та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія, представництво чи відокремлений підрозділ, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року в справі №760/32455/19 (провадження №61-16459сво20)).
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства та незгоди з висновками суду першої інстанцій та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, яка є законною та обґрунтованою. 
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального закону та неправильного застосування норм матеріального права, які могли б бути підставою для скасування ухвали суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваній ухвалі висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги - відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегії суддів, -
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 лютого 2026 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба