П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/18025/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Печений Є.В. 
Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б. 
27 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Матохнюка Д.Б. 
суддів: Граб Л.С.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ГУ ПФУ в Харківській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (ГУ ПФУ у Вінницькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (ГУ ПФУ в Хмельницькій області) в якому просила:
-визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 07.06.2024, рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області призначити позивачу з 29.05.2024 пенсію за вислугу років, зарахувавши до страхового стажу та стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоди роботи з 01.08.1995 по 31.08.1995, 01.01.1996 по 28.02.1996, з 01.05.1998 по 08.06.1998, з 01.09.1999 по 31.07.2000, стажу роботи за спеціальністю - з 01.06.2016 по 10.10.2017.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 07.06.2024 № 221550002897.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності, а саме спеціальний стаж роботи який включає період з 01.06.2016 по 10.10.2017 року.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.08.2024 № 221550002897.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи періоди трудової діяльності, а саме: 01.08.1995 по 31.08.1995 року, з 01.01.1996 по 28.02.1996 року, з 01.05.1998 по 08.06.1998 року, з 01.09.1999 по 31.07.2020 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 29.05.2024 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційних скарг апелянти послалися на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на їх думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.05.2024 та 20.08.2024 зверталася до територіальних органів Пенсійного фонду з заявами про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно принципу екстериторіальності, засобами програмного забезпечення заяву позивача від 29.05.2024 та надані нею документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області для опрацювання.
Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області №221550002897 від 07.06.2024 до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.05.1988, оскільки титульна сторінка не оформлена належним чином; а саме відсутня печатка підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58; не зараховано до спеціального стажу роботи період роботи з 1987 по 2005 згідно архівної довідки від 30.06.2017 №400/06, оскільки згідно архівної довідки від 10.04.2024 №357/04 державна реєстрація припинена (ліквідація), рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах в наданих документах відсутнє; не зараховано до спеціального стажу роботи період роботи з 01.06.2016 по 10.10.2017 (повний період з 01.06.2016 по 31.08.2023), оскільки не визначено посаду яку очолювала заявниця, що визначена переліком посад на яких є право на пенсію за вислугою років.
Враховуючи зазначене, пенсійним органом вирішено відмовити в призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу, який дає право для призначення пенсії за вислугу років.
Листом від 02.07.2024 №2200-0304-8/65621 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача, що Комісія при головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розглянула заяву ОСОБА_1 про підтвердження стажу роботи:
- 01.09.1987 по 09.10.1997 в колгоспі ім. Фрунзе, згодом Михиринецька селянська спілка, яка згідно довідки державного реєстратора ліквідовану у зв`язку з банкрутством;
- з 10.10.1997 по 28.02.2002 у виробничому сільськогосподарському кооперативі «Надія», який згідно довідки державного реєстратора ліквідований у зв`язку з банкрутством;
- з 01.03.2002 по 01.02.2005 у ДП «Надія - 2002», яке є діючим підприємством.
Комісія рішенням від 26.06.2024 №3 зарахувала до пільгового стажу періоди роботи з 01.09.1987 по 31.07.1995, з 01.09.1995 по 31.12.1995, з 01.03.1996 по 30.04.1998, з 09.06.1998 по 31.08.1999, з 01.08.2000 по 28.02.2002 відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 01.08.1995 по 31.08.1995, з 01.01.1996 по 28.02.1996, з 01.05.1998 по 08.06.1998, з 01.09.1999 по 31.07.2000, оскільки відсутні відомості про нарахування заробітної плати.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (із змінами) та постанови правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1 відмовила в розгляді періоду роботи з 01.03.2002 по 01.02.2005, оскільки ДП «Надія - 2002» є діючим підприємством.
Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №2215500002897 від 27.08.2024 зазначено, що відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на призначення пенсії за вислугу років мають право працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, незалежно від віку та за наявності спеціального стажу роботи, за переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 р., станом на 11.10.2017 року - 26 років 6 місяців при умові звільнення з посади, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Страховий стаж особи - 34 роки 6 місяців 8 днів.
Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років (по 11.10.2017 ) становить 24 роки 6 місяців 23 дні.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви:
- за документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.05.1988, оскільки титульна сторінка не оформлена належним чином, а саме відсутні печатка підприємства на якому вперше заповнювалася трудова книжка, що с порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої спільним наказом Міністерства праці України Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58
Стаж роботи зараховано відповідно до уточнюючих, довідок.
- до спеціального стажу роботи період роботи з 1987 по 2005 зараховано відповідно до рішення Комісія при головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 02.07.2024р № 2200-0304-8/65621. Звергаємо увагу, що Комісія відмовила в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи 01.08.1995 по 31.08.1995, з 01.01.1996 по 28.02.1996, з 01.05.1998 по 08.06.1998, з 01.09.1999 по 31.07.2000, оскільки відсутні відомості про нарахування заробітної плати.
- не зараховано до спеціального стажу роботи період роботи з 01.06.2016 по 10.10.2017 (повний період 01.06.2016 по 31.08.2023), оскільки не визначено посаду яку очолювала заявниця, що визначена переліком посад на яких є право на пенсію за вислугою років, а саме: згідно запису трудової книжки заявниця була прийнята на посаду завідуючої ДЗ, а згідно наказу на звільнення № 73-р/к від 30.08.2023 - звільнена з посади директора закладу дошкільної освіти. При цьому відсутня інформація про переведення з посади завідуючої на посаду директора.
Прийнято рішення відмовити в призначенні пенсії по вислузі років, у зв`язку з відсутністю необхідної кількості стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. У разі надання додаткових документи рішення про відмову може бути переглянуто.
Листом від 07.08.2024 № 14544-12909/Я-03/8-2200/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивачу, що за результатами розгляду заяв прийняті рішення від 12.04.2023, від 27.02.2024, від 11.03.2024 та від 07.06.2024 №221550002897 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, як працівнику освіти, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017, передбаченого статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо обґрунтованості позовних вимог частково.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Згідно ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.
Пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII в редакції Законів України №213-VIII від 02.03.2015 та №911VIII від 24.12.2015, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:
-з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;
- з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;
- з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;
- з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
- з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;
- 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;
- з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;
- з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;
- з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;
- з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Проте, 04 червня 2019 року Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст. 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
За змістом рішення Конституційного суду України положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону №1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е, ж» статті 55 Закону №1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.
Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.
Відтак, Конституційний Суд України визнав зміни внесені до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, та Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII - неконституційними.
Вказані норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2019, тобто з 04.06.2019.
Отже, з 05 червня 2019 року положення п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону №1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року №911-VIII, а саме: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Стосовно не зарахування періоду роботи позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 ВІД 25.05.1988, оскільки титульна сторінка не оформлена належним чином, а саме відсутня печатка підприємства на якому вперше заповнювалася трудова книжка, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.
Крім того, Інструкцією від 20.07.74 №162 та Інструкцією від 29 липня 1993 року № 58, про порядок ведення трудових книжок працівників, що діяли на період спірних періодів роботи позивача унормовано, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника- прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
При цьому, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року по справі № 490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Також, у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Вказане дає підстави для висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права, а відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови в призначенні пенсії, особи, яка звернулася за такою.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Стосовно не зарахування до спеціального стажу роботи періодів роботи з 01.06.2016 по 10.10.2017, оскільки не визначено посаду, яку очолювала ОСОБА_1 , що визначена переліком посад на яких є право на пенсію за вислугою років, то колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно записів трудової книжки від 25.05.1988 серії НОМЕР_1 призначено на посаду завідуючої Михиринецького ДНЗ "Світанок", а відповідно до розпорядження від 30.08.2023 №73-р/к виданого Теофіпольською селищною радою ОСОБА_1 звільнено з посади директора, яка не передбачена Переліком посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. 
Разом з тим, у трудовій книжці від 25.05.1988 серії НОМЕР_1 чітко зазначено, що позивач прийнята на посаду завідуючої дитячого садка Михириницьким ДНЗ "Світанок".
Так, згідно з Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року за №909, зокрема, в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах передбачені посади: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Отже, займана посада "директор" Михиринецького ДНЗ "Світанок" є підставою для зарахування спеціального стажу роботи. 
Крім того, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №876/5312/17 та від 13.02.2019 у справі №233/4308/17 зазначено, що з огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідачів зарахувати позивачу до спеціального стажу роботи періоди трудової діяльності ОСОБА_1 , а саме: 01.08.1995 по 31.08.1995, з 01.01.1996 по 28.02.1996, з 01.05.1998 по 08.06.1998, з 01.09.1999 по 31.07.2020 року та періоди трудової діяльності, а саме спеціальний стаж роботи який включає період з 01.06.2016 по 10.10.2017 року, відтак оскаржувані рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню та наявні підстави для зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за віком з 29.05.2024 року.
Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг спростовуються встановленими у справі обставинами.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційних скарг.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий | | | Матохнюк Д.Б.
Судді | | | Граб Л.С.    Сторчак В. Ю.