Справа №: 148/1682/26
Провадження № 2/148/1427/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді Дамчука О.О.
за участю секретаря Носулько К.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному порядку з повідомленням сторін в м. Тульчині цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ “КРЕДИТ-КАПІТАЛ”» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ “КРЕДИТ-КАПІТАЛ”» набуло права вимоги до відповідачки за зазначеними нижче підставами: 14.02.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачкою укладено договір про надання фінансового кредиту № 30854-02/2025 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір про надання кредиту підписаний відповідачкою у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» на таких умовах: сума кредиту 10000,00 грн. У подальшому 14.02.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачкою укладено договір про надання фінансового кредиту № 31794-02/2025 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір про надання кредиту підписаний відповідачкою у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» на таких умовах: сума кредиту 6000,00 грн. 19.06.2025 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та позивач уклали Договір факторингу № 19062025 відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитними договорами № 30854-02/2025 та № 31794-02/2025 від 14.02.2025. Просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК “КРЕДИТ-КАПІТАЛ”» заборгованість за кредитними договорами № 30854-02/2025 та № 31794-02/2025 від 14.02.2025 у розмірі 51880,00 грн, відшкодувати витрати зі сплати судового збору при зверненні до суду та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн. 
Представник позивача ТОВ «ФК “КРЕДИТ-КАПІТАЛ”», який діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії ВС № 1381377 від 02.07.2025 (а.с.59) у судове засідання не з`явився, із змісту прохальної частини позовної заяви (а.с.5 зворот) та клопотання про підтримання позовних вимог (а.с.91-92) вбачається, що представник позивача наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, просить розглянути справу за відсутності представника, а також не заперечує проти винесення заочного рішення в разі неявки відповідачки в судове засідання.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку, відповідно ст. 128 ЦПК України (а.с.76 зворот), заяв та клопотань про відкладення судового засідання або про розгляд справи за її відсутності від останньої на адресу суду не надходили. 
22.07.2026 від відповідачки за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву в якому остання позовні вимоги в частині процентів та тіла кредиту визнала повністю. В частині стягнення з неї штрафних санкцій просила відмовити, посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Також, просила відмовити у стягненні з неї комісій зазначаючи те, що позивачем не доведено за які саме послуги з неї стягується комісія за надання кредиту, а тому ця вимога на її думку є неправомірною. Заперечувала щодо стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу оскільки вони не обґрунтовані та неспівмірні зі складністю справи.
30.07.2026 від представника позивача за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив у якому останній посилається на правомірність нарахування штрафів та зазначає, що заборона п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК не відноситься до виниклих правовідносин, оскільки вони регулюються п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» в редакції від 24.12.2023. Вказує, що нарахування комісії за видачу кредиту є правомірною вимогою, яка передбачена договором та ЗУ «Про споживче кредитування». Також, просить стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу в зазначеному в позові розмірі посилаючись на те, що заявлена сума є спів мірною зі складністю справи, оскільки потребує не лише знання банківського законодавства, а й аналізу значного обсягу документації, вказана сума відповідає середнім ринковим розцінкам на подібні юридичні послуги в Україні.
11.08.2026 від відповідачки через підсистему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких остання зазначає про пріоритетність ЦК над ЗУ «Про споживче кредитування», а тому заперечує правомірність нарахування штрафних санкцій. Заперечує про стягнення з неї комісії за надання кредиту, посилаючись на те, що зазначення комісії в ЗУ «Про споживче кредитування», в кредитному договорі, паспорті споживчого кредиту та графіку платежів не є достатньою правовою підставою для її стягнення. Посилаючись на необґрунтованість та не співмірність заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, просить відмовити у їх стягненні. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на наведене вище, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
При укладанні Договорів про надання фінансового кредиту сторони керувались статтями 641, 644 ЦК України, відповідно до яких зазначений договір є публічною пропозицією (офертою) на укладення договорів кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права та обов`язки сторін, іншу інформацію для укладення договорів.
Судом установлено, що відповідачкою за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» було укладено з Товариством Договори про надання фінансового кредиту № 30854-02/2025 та № 31794-02/2025 від 14.02.2025 у формі електронного документа з використанням електронних підписів одноразовими ідентифікаторами (а.с.11-24, 28 зворот-42).
Згідно розділу 2 Договорів вбачається, що сторони погодили порядок укладення електронних кредитних договорів, а саме: перед укладенням цього Договору Товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію Клієнта з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу, одним із наступних способів: отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних; отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій (за умови, що джерелом таких даних є банк) та коректного введення особою, верифікація якої здійснюється, otp-пароля, надісланого установою на такий фінансовий номер телефону, та фотофіксаціі особи із використанням методу розпізнавання реальності особи та особи з власним ідентифікаційним документом, а саме сторінки/сторони, що містить фото власника, з подальшим накладенням КЕП уповноваженим працівником установи та кваліфікованої електронної позначки часу на отриманий електронний документ, що містить фото. Видача кредитів Клієнту-фізичній особі (надалі-Клієнт) Товариством здійснюється онлайн, використовуючи мережу Інтернет, тобто через веб-сайт Товариства https://suncredit.com.ua (надалі-Сайт Товариства) (п.2.1-2.2 Договорів). Для отримання кредиту Клієнт відвідує сайт Товариства та ознайомлюється з відповідною інформацією, а саме - Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; кредитними продуктами Товариства, документами щодо взаємодії з споживачами, Примірним договором про надання кредиту, інформацією про істотні характеристики послуги з надання мікрокредиту/споживчого кредиту та іншою інформацією про фінансову послугу, яка розміщується Товариством на сайті Товариства, відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного Банку України (Інформація на сайті Товариства). За результатом ознайомлення з наведеною інформацією на сайті Товариства Клієнт на калькуляторі обирає необхідну суму кредиту та строк платежу за кредитом, який є розрахунковим періодом для побудування графіку платежів, після чого переходить до створення Особистого Кабінету. Для створення Особистого кабінету Клієнт на Сайті Товариства вводить свій особистий або фінансовий номер телефону та підтверджує його шляхом введення коду з смс-повідомлення, або приймає вхідний дзвінок від Товариства з одноразовим кодом та підтверджує відповідну дію. Після входу (авторизації) до Особистого кабінету, Клієнт, для отримання кредиту, заповнює Заявку-Анкету (надалі -Заявка) (п.п.2.3-2.6 Договорів).
Пунктами 2.12-2.17 Договору передбачено, що після отримання попереднього рішення про видачу кредиту Клієнт на сайті Товариства проходить ідентифікацію та верифікацію відповідно до вимог нормативно-правових актів Товариства щодо фінансового моніторингу та чинного законодавства України. У випадку успішного проходження ідентифікації та верифікаціі Клієнту підтверджується можливість оформлення кредиту та Товариство Клієнту в Особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Договору про надання фінансового кредиту, який містить усі істотні умови. Перед укладенням Договору про надання фінансового кредиту Товариство надає Клієнту інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій Товариства з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається Товариством Клієнту за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою в Законі України «Про споживче кредитування», у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Клієнт, натискаючи кнопку «Погоджую», підтверджує ознайомлення з Паспортом споживчого кредиту (який підписується Клієнтом у порядку п.2.17 цього Договорів), Заявкою, проектом договору про надання фінансового кредиту. Клієнт може прийняти (акцептувати) пропозицію укласти Кредитний договір або відмовитися від пропозиції. У випадку готовності Клієнта прийняти пропозицію (оферту), Клієнт натискає кнопку «Підписати», після чого Клієнт отримує вхідний дзвінок на номер телефону та вводить отриманий одноразовий ідентифікатор, або йому надсилається смс- повідомлення з одноразовим ідентифікатором, який Клієнт вводить у відповідне поле. Введенням коду на Сайті Товариства Клієнт підтверджує прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) Товариства на укладення Кредитного договору (електронний підпис Клієнта накладається на оригінал Договорів). Будь-які інші документи (паспорт споживчого кредиту, заяви, звернення, повідомлення, копії документів, інше), пов`язані з укладенням та виконанням Кредитного договору, Клієнт може підписати одним із способів: накладанням електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором або, у випадку надсилання документів в паперовому вигляді, - власноручним підписом.
Змістом п. 2.18 Договорів передбачено, що укладенням цього Договору сторони домовились, що до правочину застосовуються положення ЗУ «Про електронну комерцію».
Як убачається із пункту 2.21 Договорів, Після підписання Договору Товариство надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок Клієнта за реквізитами банківської картки Клієнта, зазначеної Клієнтом в Заявці та цьому Договорі.
Пунктом 7.1 Договорів передбачено, що цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє протягом строку вказаного в п.1.2 цього Договору.
Також відповідачка підписуючи зазначені договори підтвердила, що вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства, розміщених на Веб-сайті Товариства. До укладення цього Договору отримала від Товариства інформацію, зазначену в законодавстві про фінансові послуги та діяльність фінансових компаній та інформацію, яка вимагається відповідно до Закону України «Про споживче кредитування. Ознайомилася з Порядком інформування споживачів щодо послуг споживчого кредитування, які надаються ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», опублікованому на Сайті, та погоджується з порядком інформування споживачів згідно умов вказаного Порядку (у т.ч. з порядком відмови від отримання комерційних електронних повідомлень), а також надала згоду Товариству на отримання комерційних електронних повідомлень у визначених Товариством обсягах та періодах їх надсилання. (п. 7.6-7.7, 7.13 Договорів).
Відповідно до п. 1.1 та 1.2 договору про надання фінансового кредиту № 30854-02/2025 від 14.02.2025, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 10000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби Клієнта, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 14.02.2025. Наданий кредит Клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 13.06.2025.
Відповідно до п. 1.1 та 1.2 договору про надання фінансового кредиту № 31794-02/2025 від 14.02.2025, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 6000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби Клієнта, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 14.02.2025. Наданий кредит Клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 13.06.2025.
Згідно із пунктом 1.4 кредитного договору № 30854-02/2025 від 14.02.2025, за користування кредитом Товариством нараховуються проценти в розмірі 0,90% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом та комісія за видачу кредиту в сумі 1000,00 грн (що складає 10,00% від суми кредиту). Тип процентної ставки: фіксована. Тип комісії – одноразова комісія (нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту). Сутність комісії – плата за надання кредиту, комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні, зазначена комісія включається до складу загальної вартості кредиту. Денна процентна ставка становить 0,98% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2 цього Договору.
Згідно із пунктом 1.4 кредитного договору № 31794-02/2025 від 14.02.2025, за користування кредитом Товариством нараховуються проценти в розмірі 0,90% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом та комісія за видачу кредиту в сумі 600,00 грн (що складає 10,00% від суми кредиту). Тип процентної ставки: фіксована. Тип комісії – одноразова комісія (нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту). Сутність комісії – плата за надання кредиту, комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні, зазначена комісія включається до складу загальної вартості кредиту. Денна процентна ставка становить 0,98% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2 цього Договору.
Пунктом 1.5 Договорів передбачено, що детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. 
Із пунктів 3.1-3.3 Договорів вбачається, що за користування кредитом Товариством нараховуються проценти та комісія за видачу кредиту. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, та комісія за видачу кредиту здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору. Порядок нарахування платежів за прострочення Клієнтом виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за цим Договором передбачено в п.5.3. цього Договору. Сума кредиту, проценти за користування кредитом, нарахована неустойка (у разі наявності) складають заборгованість за Договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Товариства у строк, встановлений Договором. Нарахування процентів за цим Договором здійснюється в межах строку кредитування, зазначеного в п.1.2. Договору, починаючи з дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на рахунок, вказаний Клієнтом). При цьому проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня. 
Пунктом 5.3 Договорів передбачено, що у випадку прострочення Клієнтом сплати процентів відповідно до термінів, встановлених в Графіку платежів, Товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу: в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості - на наступний день після терміну сплати, встановленого в Графіку платежу, за відповідний розрахунковий (платіжний) період, та до дати погашення заборгованості, з урахуванням обмежень, встановленим чинним законодавством України. У випадку, коли сума кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, неустойка не може перевищувати розміру подвійної суми кредиту. У випадку, коли сума кредиту перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, неустойка не може перевищувати розміру половини суми кредиту. У випадку встановлених законодавством України мораторіїв (заборон) на нарахування штрафних санкцій штраф протягом періоду мораторію чи заборони не нараховується та відновлюється після їх скасувань.
Відповідно до п. 1.6 Договору № 30854-02/2025 від 14.02.2025, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5354-32ХХ-ХХХХ-2737 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.
Відповідно до п. 1.6 Договору № 31794-02/2025 від 14.02.2025, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5167-80ХХ-ХХХХ-7728 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами
З урахуваннями викладеного, сторонами узгоджено порядок укладення договорів, розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредити, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідачки для укладення таких електронних договорів шляхом їх підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Як встановлено в судовому засіданні, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» виконало свої зобов`язання, а саме: перерахувало на зазначені відповідачкою картки кредитні кошти в розмірі 10000,00 грн та 6000,00 грн, що підтверджується інформаційними довідками ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» із яких вбачається, що між ТОВ«СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/02-3 від 22.02.2022 та відповідно до зазначеного договору грошові кошти в розмірі 10000,00 грн та 6000,00 грн були успішно перераховані на платіжні картки клієнта: ОСОБА_1 , номер транзакції в системі ІНФОРМАЦІЯ_1 - 652878127 та 653393413 (а.с.25 зворот, 43 зворот). Також проти отримання кредитних коштів відповідачка не заперечувала, тобто визнала укладення кредитних договорів між нею та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП».
Згідно підпункту 4.1.4 розділу 4 договорів № 30854-02/2025 та № 31794-02/2025 від 14.02.2025 Кредитодавець має право без згоди Клієнта відступити право вимоги за даним Договором третій особі, в зв`язку, з чим відбудеться заміна сторони - кредитодавця за цим Договором.
19.06.2025 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК “КРЕДИТ-КАПІТАЛ”» уклали Договір факторингу № 19062025, відповідно до умов якого останньому було відступлено право грошової вимоги до відповідачки (а.с.46 зворот - 51).
За цим договором Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна договору) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами (Портфель Заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта у Кредитних Договорах. що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває: прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за Кредитними договорами (п.1.1-1.2 Договору Факторингу).
Як вбачається, Права вимоги відступаються (передаються) в розмірі Портфеля заборгованості передбаченого п. 6 Договору та переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором (з моменту підписання договору п. 13.1 Договору Факторингу № 19062025), після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованостей за Кредитними договорами.
Відповідно до Витягів з реєстру боржників від 19.06.2025 до Договору факторингу № 19062025 (а.с.51 зворот - 52), акту приймання-передачі письмового та електронного реєстру боржників від 19.06.2025 до договору факторингу № 19062025 від 19.06.2026 (а.с.52 зворот) та копії платіжної інструкції № 11887 від 19.06.2025, що підтверджує оплату за договором факторингу, передбачену п.7.1 Договору (а.с.53), на підставі чого ТОВ «ФК “КРЕДИТ-КАПІТАЛ”» отримало право грошової вимоги до відповідачки на загальну суму 51880,00 грн. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 30854-02/2025 від 14.02.2025, вбачається, що загальна заборгованість відповідачки перед позивачем становить 26800,00 грн (а.с.26-27) та складається з: тілу кредиту -10000,00 грн; відсотків за користування кредитом – 10800,00 грн; одноразової комісії за надання кредиту – 1000,00 грн; штрафів – 5000,00 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 31794-02/2025 від 14.02.2025, вбачається, що загальна заборгованість відповідачки перед позивачем становить 25080,00 грн (а.с.44-45) та складається з: тілу кредиту -6000,00 грн; відсотків за користування кредитом – 6480,00 грн; одноразової комісії за надання кредиту – 600,00 грн; штрафів – 12000,00 грн.
Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами параграфа 2 глави 71 та главою 73 ЦК України.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законам; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року
у справі № 932/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. 
Відповідно до ч.ч. 1, 3-4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у різі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредитні кошти, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідачки для укладення таких Договорів, на таких умовах шляхом підписання Договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України ПРОПОЗИЦІЮ укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього ДОГОВОРУ. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ч. 2 ст. 642 ПК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), які засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно ч.2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідачка порушує зобов`язання за даним договором.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Статтею 599 передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
2. Відносини у сфері факторингу регулюються Законом України "Про факторинг". 
Листом ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» № 31794-02/2025-001 від 19.06.2025 відповідачку було повідомлено про відступлення права вимоги ТОВ «ФК “КРЕДИТ-КАПІТАЛ”», однак доказів направлення цього листа до суду не надано.
Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. …неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».
Таким чином, оцінюючі зібрані докази в їх сукупності та враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку первісному кредитору або позивачу не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, процентів та інших платежів передбачених умовами договору, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідачки суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками за його користування та одноразової комісії пов`язаної з отриманням кредиту.
Доводи відповідачки стосовно того, що стягнення відсотків та комісії за надання кредиту є неправомірним, суд не приймає до уваги, оскільки ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», законодавцем надано право кредитним установам нараховувати комісії пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо), які підлягають сплаті кредитодавцю. Судом враховано, що словосполучення - комісія за надання кредиту містить у собі відомості про послугу за яку стягується комісія, у зв`язку з чим не потребує додаткового тлумачення. Також, дана комісія передбачена умовами договорів про надання фінансових кредитів. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Вбачається, що законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору.
При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17.
Водночас суд звертає увагу та те, що заборгованість у розмірі 5000,00 та 12000,00 грн за неустойкою, передбаченою п. 5.3 Договорів про надання фінансового кредиту № 30854-02/2025 та № 34794-02/2025 від 14.02.2025 у вигляді штрафу, стягненню з відповідачки не підлягає, оскільки суперечить чинному законодавству, а саме: п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), що також зазначено в останньому абзаці п. 5.3.1 Договору про надання фінансового кредиту № 30854-02/2025 від 14.02.2025.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX на території України з 24.02.2022 введено особливий режим воєнного стану, який на даний час не припинений. 
Посилання позивача на те, що на підставі змін до ЗУ «Про споживче кредитування» внесених ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного врегулювання ринків фінансових послуг» п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» було змінено та з 24.01.2024 кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, суд до уваги не бере з огляду на таке.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17 вказала на пріоритетність норм ЦК над спеціальним законом із новими вимогами, який прийняли пізніше, – у цій ситуації не застосовується колізійний принцип lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній»).
В даній постанові зазначено, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням кодексу не може бути усунено шляхом застосування правила, за яким із прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним раніше.
Кодекс є основним актом цивільного законодавства, тому будь-які зміни в регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого кодексом.
Принцип lex posterior derogat priori Суб`єкт законодавчої ініціативи зобов`язаний разом із законопроектом про інакше регулювання цивільних відносин подати проект про внесення відповідних змін до ЦК. Якщо ж ЦК не змінився, колізійний принцип lex posterior derogat priori, за яким пізніший закон скасовує попередній, не застосовується.
Відтак, існує пріоритетність ЦК, тобто норма ЦК превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми закону можуть містити уточнювальні положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України.
Таким чином, судом встановлено, що 14.02.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачкою було укладено електронні договори про надання фінансового кредиту № 30854-02/2025 та № 31794-02/2025 шляхом акцептування оферти, строком на 120 днів, які станом на дату передачі прав вимоги 19.06.2025 за договором факторингу № 19062025, між кредитодавцем та відповідачкою не було виконано та загальна заборгованість за якими становила 51880,00 грн.
Із наданих до суду документів не вбачається повного погашення заборгованості первісному кредитору або позивачу. 
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Із матеріалів справи вбачається, що факт отримання коштів відповідачкою не оспорювався, однак, як встановлено у судовому засіданні відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від виконання зобов`язань, у зв`язку з чим відповідних виплат на погашення заборгованості у строки передбачені договором не здійснювала. Згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові від 26 грудня 2019 року № 467/555/19 Верховний Суд, виснував, що «враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. 
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
З огляду на зазначене, відповідачка, підписанням договорів № 30854-02/2025 та № 31794-02/2025 та отриманням кредитних коштів, висловила своє волевиявлення та підтвердила своє погодження з усіма його умовами, як прийнятними для неї. Про прийняття відповідачкою усіх умов договору свідчить також те, що остання не скористалася своїм правом, передбаченим ст. 15 ЗУ «Про споживче кредитування» та не відмовилася від його умов, що також передбачено п.п. 4.3.3 договорів № 30854-02/2025 та № 31794-02/2025.
Із ч.5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» вбачається, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, що враховано кредитодавцем та закріплено умовами договорів. 
Подані позивачем документи, досліджені в судовому засіданні, підтверджують укладення відповідачкою кредитних договорів та отримання кредиту. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Копії договорів відступлення права вимоги підтверджують перехід всіх прав грошової вимоги за кредитним договором, до позивача по справі.
Враховуючи, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за договором у строки передбачені договором належним чином не виконувала, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачки на користь позивача підлягають частковому задоволенню в загальному розмірі 34880,00 грн, що складається зі заборгованості за договором № 30854-02/2025 у сумі 21800, 00 грн: 10000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 10800,00 грн – заборгованість за процентами; 1000,00 грн – заборгованість за комісією та за договором № 31794-02/2025 у сумі 13080,00 грн: 6000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 6480,00 грн – заборгованість за процентами; 600,00 грн – заборгованість за комісією.
Відповідно до пункту 6 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.
Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
Відповідний висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача під час розгляду справи в суді представляв адвокат Усенко М.І. на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВС № 1381377 (а.с.59) та Договору про надання правової допомоги з АО «АПОЛОГЕТ» № 0107 від 01.07.2025 (а.с.56 зворот).
На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копії актів №58 та №59 від 11.05.2026 (а.с.57-57 зворот), копії детального опису наданих послуг від 11.05.2026 за договором про надання правової допомоги від 01.07.2025 «АПОЛОГЕТ» (а.с.58-58 зворот), копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.55-56), копію довідки про укладення Договору про надання правової (правничої) допомоги № 01.07 від 01.07.2025, копію довіреності від 14.07.2024.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
Із п. 2.3 Договору про надання правової допомоги з АО «АПОЛОГЕТ» № 0107 від 01.07.2025 вбачається, що вартість наданих послуг правничої допомоги за 1 (одну) кредитну справу складає 8000,00 грн.
Згідно детального опису наданих послуг до акту № 58 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, які зазначені в акті наданих послуг № 58, виконаних АО «АПОЛОГЕТ», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ “ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ»” (а.с.58-58 зворот) вбачається, що адвокатом були виконані наступні види робіт:
1. Усна консультація Клієнта, щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором, кількість годин – 30 хв.;
2. Ознайомлення з матеріалами кредитної справ, кількість годин – 2 год.;
3. Погодження правової позиції Клієнта у справі, кількість годин – 30 хв.;
4. Складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта, кількість годин - 3 год. 30 хв.;
5. Подання заяви до суду від імені клієнта, 1 шт.
Такі саме види робіт зазначені у детальному опису наданих послуг до акту № 59 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, які зазначені в акті наданих послуг № 59, що не відповідає дійсному обсягу робіт виконаних адвокатом у межах даної цивільної справи, враховуючи те, що одною позовною заявою охоплюється два кредитних договори, які за змістом є ідентичними, а тому не потребували від адвоката додаткового часу на їх вивчення, погодження правової позиції та складення позовної заяви, у зв`язку з чим суд не погоджується з позицією позивача щодо стягнення з відповідачки подвійного розміру вартості наданих послуг правничої допомоги, як за дві кредитні справи.
Із змісту правової позиції Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 вбачається, що при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.
Вирішуючи питання обґрунтованості заявленого позивачем розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд приймає до уваги доводи сторони відповідача щодо неспівмірності таких витрат у порівнянні з складністю справи та непропорційність щодо предмету спору з урахуванням ціни позову.
Тож аналізуючи наданий представником позивача адвокатом Усенком М.І. - обсяг виконаних ним робіт (наданих послуг) та витрачений ним на це час, приймаючи до уваги той факт, що справа не є складною, представник позивача не приймав участь в судових засіданнях, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача до 5000,00 грн.
Отже, з урахуванням обсягу та складності наданих представником позивача послуг з надання правничої допомоги протягом судового розгляду, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за надання правничої допомоги під час розгляду справи, а саме підготовка та оформлення позовної заяви з додатками, узгодження правової позиції, ознайомлення з матеріалами справи, в розмірі 5000,00 грн. 
Судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 № 23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).
Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони направлений на забезпечення справедливості цивільного судочинства та ефективності судового захисту.
Водночас суд зауважує, що саме неправомірна поведінка відповідачки, а саме невиконання нею кредитного зобов`язання призвело до здійснення позивачем витрат пов`язаних з ініціюванням судового захисту своїх прав.
Судом враховано позицію висловлену Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 740/1004/22, провадження № 61-2675св23), що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 1789,99 грн (2662,40 х 34880,00 / 51880,00). 

Керуючись ст. ст. 525-527, 530, 598-599, 610, 615, 626, 628-629, 634, 1054, п18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», ЗУ «Про споживче кредитування», суд, 

У Х В А Л И В: 

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ “КРЕДИТ-КАПІТАЛ”» до ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ “КРЕДИТ-КАПІТАЛ”» (код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4-й поверх, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») заборгованість за договорами № 30854-02/2025 та № 31794-02/2025 від 14.02.2025 у загальному розмірі: 34880,00 (Тридцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ “КРЕДИТ-КАПІТАЛ”» (код ЄДРПОУ-35234236, місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4-й поверх, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») у рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 (П`ять тисяч) гривень 00 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1789,99 (Однієї тисячі семиста вісімдесяти дев`яти) гривень 99 коп. 

У частині позовних вимог, а саме стягнення штрафу за кредитними договорами № 30854-02/2025 та № 31794-02/2025 від 14.02.2025, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дамчук О.О.