УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд

Справа №290/601/26 головуючий суддя у І інстанції Ковальчук М. В. 
Номер провадження №33/4805/1303/26
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП  Доповідач Волкова  Н. Я.  

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 вересня 2026 року м.Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі судді палати з розгляду кримінальних справ Волкової Н.Я., з секретарем Вербич Т.А., за участю захисника Микитюка В.В., у відкритому судовому засіданні по провадженню за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Романівського районного суду Житомирської області від 03 серпня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення №290/601/26 відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В:

До Житомирського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на постанову Романівського районного суду Житомирської області від 03 серпня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення №290/601/26 відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за результатами перевірки якої було відкрито апеляційне провадження. 
Повноваження суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення визначено положеннями статті 294 ч.7-9 КУпАП, відповідно якої апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.  
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.    
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;   
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;     
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;    
4) змінити постанову.        
У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.
Під час апеляційного перегляду справи встановлено наступне: 
Постановою судді Романівського районного суду Житомирської області від 03 серпня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 665, 60 грн. судового збору.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 682254 від 02.06.2026, 02.06.2026 року близько 19 год. 54 хв. в селищі Романів по вул.Сергія Лялевича, 5, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «AUDI Q7», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.Огляд проводився на місці зупинкитранспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотест 6810, що підтверджується тестом №707 від 02.06.2026 року, результат якого становить 3,03 проміле, чим порушено вимоги п.2.9 А Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення, вважає постанову суду першої інстанції незаконною, необгрунтованою, такою, що підлягає скасуванню.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що відеозапис, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, не є безперервним. Крім того, на його думку, працівник поліції під час увімкнення портативного відеореєстратора не переконався у точності встановлених на пристрої дати та часу, чим порушив вимоги пункту 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026. Зазначеним пунктом, зокрема, передбачено, що відеозйомка ведеться безперервно до завершення виконання службових обов`язків, а під час увімкнення портативного відеореєстратора поліцейський переконується у точності встановлених на пристрої дати та часу. Також зазначає, що судом першої інстанції встановлено обставину щодо нездійснення забору повітря, однак, цій обставині суд не надав належної оцінки, у зв`язку з чим постанова є незаконною. На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 також посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року.
ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. 
Захисник ОСОБА_1 . Микитюк В.В. доводи апеляційної скарги підтримав, пояснив, що під час проведення освідування ОСОБА_1 була порушена його процедура, оскільки контрольний забір повітря зроблено не було, тому і отриманий результат є неналежним та недопустимим. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, перевіривши апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд дійшов наступних висновків:
У відповідності до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.
Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 2.9.А ПДР України передбачено, що водію забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9.А ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.
Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортними засобами та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Як на докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП,суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №682254 від 02.06.2026 року, чек тестування на алкоголь, з якого вбачається, що результат тесту ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння становить 3,03 % проміле, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, розписку про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, розписку про ознайомлення водія з вимогами ст.266 ч.1 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом, копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 7302801 від 02 червня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.5 КУпАП, рапорт поліцейського, відеозапис, який міститься на диску та приєднаний до матеріалів справи.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що суддя місцевого суду надав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
На наявному в матеріалах справи відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення та в достатньому обсязі для вирішення питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .
Даний відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки фіксує обставини, які відносяться до зазначеної у протоколі події та не містить ознак фальсифікації. Відеоматеріал наявний у достатньому об`ємі для з`ясування дійсних обставин справи. Тому, доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис не є належним доказом у справі, є безпідставними.
З відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР – непристебнутий ременем безпеки, про що водія було проінформовано. У зв`язку з виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння, запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 , погодився пройти відповідний огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Drager Alcotest 6810, який показав позитивну пробу 3,03проміле, що перевищує цифровий показник 0,2 проміле алкоголю в крові, встановлений п.7 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, та свідчить про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння. Під час проведення огляду та складення адміністративних матеріалів водій неодноразово намагався домовитися з працівниками поліції не складати щодо нього адміністративні матеріали, незважаючи на те, що поліцейські попередили ОСОБА_1 про кримінальну відповідальність за пропозицію неправомірної вигоди. Незгоди з результатом огляду ОСОБА_1 не виказував, чек за результатами тестування, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у графі «з результатом згоден» та протокол про адміністративне правопорушення підписавбез будь-яких зауважень. Водію роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, відсторонено від права керування транспортним засобом. 
Наявність окремих перерв у відеозаписі або можливі розбіжності у відображенні дати та часу на портативному відеореєстраторі не свідчать про недостовірність зафіксованих обставин та не є безумовною підставою для визнання такого відеозапису неналежним чи недопустимим доказом. При оцінці відеозапису необхідно враховувати його зміст у сукупності з іншими доказами у справі та встановленими судом обставинами.
Наявний у матеріалах справи відеозапис містить відомості щодо обставин проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння та складення щодо нього адміністративних матеріалів. Окрім того, апелянтом не наведено конкретних обставин, що свідчать про втручання у відеозапис, його монтаж або спотворення зафіксованої інформації.
Посилання на те, що працівник поліції під час увімкнення портативного відеореєстратора не переконався у точності встановлених на пристрої дати та часу не спростовує достовірності зафіксованих на відеозаписі обставин та не впливає на можливість використання його як доказу у справі.
Щодо доводів апеляційної скарги про нездійснення забору повітря та ненадання судом першої інстанції належної оцінки цій обставині, апеляційний суд зазначає, що наявність такої обставини не свідчить про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Висновок суду про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення ґрунтується на сукупності досліджених доказів, яким судом першої інстанції надано належну оцінку.
Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі обставини не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять даних, які б свідчили про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваної постанови.
Дії працівників поліції під час оформлення адміністративних матеріалів відповідали вимогам ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, а протокол про адміністративне правопорушення складений відповідно до вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015.
Судові рішення, на які у апеляційній скарзі посилається  ОСОБА_1 преюдиційного значення для вирішення даної справи не мають. 
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови. 
При розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Доводами апеляційної скарги висновків суду не спростовано.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Романівського районного суду Житомирської області від 03 серпня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення №290/601/26 відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без задоволення. 

Постанову Романівського районного суду Житомирської області від 03 серпня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення №290/601/26 відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волкова Н.Я.