ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" вересня 2026 р. Справа № 910/1548/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Горбасенка П.В.
суддів: Колесника Р.М. 
Сковородіної О.М. 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Славутич»
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2026 (повний текст складено та підписано 22.05.2026) у справі № 910/1548/26 (суддя Марченко О.В.)
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Славутич»
про стягнення 87 315, 00 грн

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (далі – позивач / АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Славутич» (далі – відповідач / ТОВ «ТЕК «Славутич») про стягнення 87 315, 00 грн штрафу.
В обґрунтування позовних вимог АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» посилається на зазначення відповідачем у залізничній накладній № 42424374 неправильних відомостей про одержувача вагона № 56415128, за що ст. 118, 122 Статуту залізниць України передбачена відповідальність у вигляді штрафу. 
Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.03.2026 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 910/1548/26, постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами та встановив строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.
Господарський суд міста Києва рішенням від 22.05.2026 у справі № 910/1548/26 задовольнив позовні вимоги, стягнув з ТОВ «ТЕК «Славутич» на користь АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» 87 315, 00 грн штрафу та 2 662, 40 грн судового збору.
Суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що відповідно до положень ст. 24, 118, 122 Статуту залізниць України саме на вантажовідправника покладено обов`язок належного заповнення перевізного документа та відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до накладної відомостей.
Місцевий господарський суд установив, що у залізничній накладній № 42424374 відповідачем неправильно зазначено найменування та адресу одержувача вагона № 56415128, що підтверджується актами загальної форми № 105 від 25.07.2025 та № 106 від 28.07.2025, а правильні відомості про одержувача були встановлені лише після направлення станцією призначення відповідних телеграм та внесення виправлень до перевізного документа. За висновком Господарського суду міста Києва, наведені обставини є достатньою підставою для застосування до відповідача відповідальності у вигляді штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати.
Перевіряючи правильність визначення розміру такого штрафу, суд першої інстанції відхилив доводи ТОВ «ТЕК «Славутич» про необхідність його обчислення виходячи з первісно сплаченої провізної плати у сумі 4 503, 80 грн. Місцевий господарський суд установив, що у графі 20 накладної відповідачем також неправильно зазначено призначення та мету використання вагона як такого, що направляється в ремонт, тоді як фактично вагон прямував для зняття з інвентарного парку з подальшою розборкою в металобрухт, у зв`язку з чим провізна плата підлягала визначенню за тарифною схемою № 1 та була донарахована АТ «Укрзалізниця» до 17 463, 00 грн, що підтверджувалося актом загальної форми № 111 від 28.07.2025 та листом самого відповідача № 041/2025 від 28.07.2025 щодо перерахунку тарифу.
З огляду на викладене Господарський суд міста Києва дійшов висновку про правильність здійсненого позивачем розрахунку штрафу у сумі 87 315, 00 грн як п`ятикратного розміру провізної плати 17 463, 00 грн та задовольнив позов у повному обсязі.
Не погодившись із зазначеним вище рішенням суду, ТОВ «ТЕК «Славутич» (далі – скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2026 у справі № 910/1548/26 в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 64 795, 90 грн та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» про стягнення з ТОВ «ТЕК «Славутич» 64 795, 90 грн штрафу.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір провізної плати, з якої відповідно до ст. 118, 122 Статуту залізниць України обчислюється штраф, та безпідставно погодився із застосуванням позивачем тарифної схеми № 1 і визначенням провізної плати у сумі 17 463, 00 грн.
За твердженнями відповідача, положення п. 14.4 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 317 від 26.03.2009 (далі – Тарифне керівництво № 1), на які послався місцевий господарський суд, стосуються перевезення нового рейкового рухомого складу, тоді як спірний вагон новим не був та направлявся для зняття з інвентарного парку з подальшою розборкою в металобрухт. У зв`язку з цим ТОВ «ТЕК «Славутич» вважає, що до спірного перевезення підлягали застосуванню положення п. 13.4 Тарифного керівництва № 1, відповідно до яких провізна плата за перевезення такого рухомого складу мала визначатися за тарифною схемою 14.
Скаржник наголошує, що як у разі направлення вагона в ремонт, так і у разі його направлення на утилізацію провізна плата, на його думку, становила 4 503, 82 грн, а тому зміна відомостей про призначення вагона не могла призвести до збільшення провізної плати. Відтак донарахування позивачем 12 959, 20 грн провізної плати відповідач вважає неправомірним, а належний розмір штрафу визначає у сумі 22 519, 10 грн як п`ятикратний розмір провізної плати 4 503, 82 грн.
Також ТОВ «ТЕК «Славутич» заперечує висновок про погодження ним донарахованої провізної плати. Зауважує, що листом № 041/2025 від 28.07.2025 він лише повідомив про фактичне призначення вагона та гарантував оплату правильно визначеної провізної плати, однак не погоджував застосування тарифної схеми № 1 та донарахування 12 959, 20 грн.
Крім того апелянт посилається на особливості розрахунків за укладеним між АТ «Укрзалізниця» як перевізником та ТОВ «ТЕК «Славутич» як замовником договором № 99-41725307/2020-0001 від 13.03.2020 про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (далі – договір), зазначаючи, що відповідно до його умов кошти попередньо перераховувалися відповідачем на рахунок перевізника, а списання відповідних сум з особового рахунку замовника здійснювалося АТ «Укрзалізниця» самостійно. Тому, на думку скаржника, відображення списання 12 959, 20 грн в особовому рахунку не може розцінюватися як добровільна сплата чи погодження ним такого донарахування.
У зв`язку з наведеним відповідач вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми Тарифного керівництва № 1 та дійшов помилкового висновку про правомірність стягнення штрафу у сумі 87 315, 00 грн.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2026 апеляційну скаргу ТОВ «ТЕК «Славутич» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Горбасенка П.В., суддів Колесника Р.М., Сковородіної О.М.
Зважаючи на те, що суддя Колесник Р.М. з 15.06.2026 по 19.06.2026 та головуючий суддя Горбасенко П.В з 16.06.2026 по 19.06.2026 перебували у відпустці, вирішення питання щодо вказаної апеляційної скарги здійснювалося судовою колегією після повернення відповідних суддів із відпустки.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 22.06.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ТЕК «Славутич» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2026 у справі № 910/1548/26, постановив здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, витребував з Господарського суду міста Києва матеріали цієї справи та встановив АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» строк для подання до суду у письмовій формі відзиву на апеляційну скаргу.
29.06.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/1548/26.
03.07.2026, в межах встановленого Північним апеляційним господарським судом строку, від АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останнє просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «ТЕК «Славутич» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2026 у справі № 910/1548/26, а вказане рішення залишити без змін.
Так, мотивуючи свою позицію, позивач наголошує на тому, що відповідно до ст. 24, 118, 122 Статуту залізниць України саме на вантажовідправника покладено обов`язок належного заповнення перевізного документа та відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до накладної відомостей. На переконання АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», факт неправильного зазначення відповідачем у накладній № 42424374 найменування та адреси одержувача підтверджений актами загальної форми № 105 від 25.07.2025 та № 106 від 28.07.2025, що є підставою для стягнення штрафу у п`ятикратному розмірі провізної плати.
Заперечуючи проти доводів скаржника щодо розміру провізної плати, позивач вказує, що спірний вагон фактично прямував для зняття з інвентарного парку з подальшою розборкою в металобрухт, а тому його перевезення не належить до випадків, передбачених п. 14.1 Тарифного керівництва № 1, для яких провізна плата визначається за тарифною схемою 14. Натомість, за позицією АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», до такого перевезення підлягає застосуванню п. 14.4 Тарифного керівництва № 1 та тарифна схема № 1, за якою провізна плата становить 17 463, 00 грн.
При цьому позивач вважає помилковим твердження відповідача про те, що п. 14.4 Тарифного керівництва № 1 регулює виключно перевезення нового рейкового рухомого складу, позаяк положення цього пункту також передбачають визначення плати за тарифною схемою № 1 для вагонів в інших перевезеннях, крім передбачених п. 14.1 цього розділу. Посилання апелянта на п. 13.4 Тарифного керівництва № 1 АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» також вважає безпідставним, оскільки цей пункт регулює визначення плати за перевезення рейкового рухомого складу перевізника, тоді як спірний вагон є власним рухомим складом.
Позивач зауважує, що первісне визначення провізної плати у сумі 4 503, 80 грн за тарифною схемою 14 було зумовлено неправильним зазначенням самим відповідачем у графі 20 накладної призначення та мети використання вагона як такого, що направляється в ремонт, тоді як після встановлення фактичної мети перевезення провізну плату було перераховано за тарифною схемою № 1 та донараховано 12 959, 20 грн, унаслідок чого її загальний розмір становив 17 463, 00 грн.
До того ж позивач посилається на лист відповідача № 041/2025 від 28.07.2025, яким останній просив перерахувати тариф з огляду на направлення вагона для зняття з інвентарного парку з подальшою розборкою в металобрухт та гарантував оплату. За твердженнями АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», відображення на особовому рахунку ТОВ «ТЕК «Славутич» як первісно нарахованих 4 503, 80 грн, так і донарахованих 12 959, 20 грн додатково підтверджує правильність визначення провізної плати у загальному розмірі 17 463, 00 грн.
В розрізі ж доводів скаржника щодо самостійного списання АТ «Укрзалізниця» донарахованої суми з його особового рахунку позивач покликається на умови укладеного між сторонами договору, якими передбачено здійснення розрахунків через особовий рахунок замовника, а також право перевізника у разі виявлення неправильного нарахування платежів здійснити їх перерахунок та списати належні платежі із сум внесеної попередньої оплати. У зв`язку з цим АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» вважає правомірними як перерахунок провізної плати, так і визначення штрафу у сумі 87 315, 00 грн, виходячи з провізної плати у розмірі 17 463, 00 грн.
06.07.2026 з використанням підсистеми «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду ТОВ «ТЕК «Славутич» подано додаткові пояснення, згідно яких відповідач, заперечуючи проти доводів відзиву, додатково наголосив, що положення п. 14.4 Тарифного керівництва № 1 стосуються саме нового рейкового рухомого складу. Посилаючись на структуру та пунктуаційне оформлення цієї норми, а також положення ДСТУ 1.5:2015, скаржник зауважив, що наведені у п. 14.4 випадки, зокрема направлення рухомого складу на утилізацію та інші перевезення, є складовими переліку саме нового рейкового рухомого складу. Оскільки спірний вагон був зношеним та направлявся для утилізації, апелянт вважає застосування тарифної схеми № 1 неправомірним.
ТОВ «ТЕК «Славутич» у поясненнях також наполягало на застосуванні п. 13.4 Тарифного керівництва № 1, зазначаючи, що його положення передбачають визначення плати за тарифною схемою 14 у разі перевезення відповідного рейкового рухомого складу для потреб вантажовласників у порожньому стані, у тому числі при направленні на утилізацію. Виходячи з тарифної ставки та відповідного коригуючого коефіцієнта, відповідач визначив провізну плату у сумі 4 503, 82 грн.
Крім того скаржник заперечив твердження про погодження ним донарахованої провізної плати листом № 041/2025 від 28.07.2025, звернувши увагу, що відповідне донарахування було відображено на його особовому рахунку лише 27.08.2025, тобто після направлення зазначеного листа, а тому на момент його складення відповідачу не були відомі ані розмір донарахування, ані порядок його визначення.
У відповідь додатковим поясненням ТОВ «ТЕК «Славутич», позивач 13.07.2026 з використанням підсистеми «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надіслав свої пояснення по справі, у яких наполягав, що п. 14.4 Тарифного керівництва № 1 не обмежується перевезенням виключно нового рухомого складу, позаяк охоплює також вагони в інших перевезеннях, крім передбачених п. 14.1 цього розділу. Оскільки направлення вагона для здавання в металобрухт не належить до випадків, передбачених п. 14.1, АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» вважає правильним застосування тарифної схеми № 1 та визначення провізної плати у сумі 17 463, 00 грн.
Позивач також заперечив можливість застосування п. 13.4 Тарифного керівництва № 1, покликаючись на те, що цей пункт регулює перевезення рейкового рухомого складу перевізника, тоді як вагон № 56415128 є власним рухомим складом. Додатково позивач послався на постанови Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2026 у справах № 910/1453/26 та № 910/1071/26, у яких, за його твердженнями, у подібних правовідносинах визнано правомірним обчислення штрафу виходячи з провізної плати у розмірі 17 463, 00 грн.
У поданих 14.07.2026 до Північного апеляційного господарського суду через підсистему «Електронний суд» чергових додаткових поясненнях відповідач підтримав раніше наведені ним заперечення та уточнив, що положення абз. 4 п. 13.4 Тарифного керівництва № 1, на його думку, встановлюють окреме правило саме для перевезення рейкового рухомого складу для потреб вантажовласників, крім структурних підрозділів АТ «Укрзалізниця», відповідно до якого його перевезення у порожньому стані оплачується за тарифною схемою 14. Скаржник повторно наголосив, що лист № 041/2025 від 28.07.2025 підтверджував лише фактичне призначення вагона та гарантію сплати правильно визначеної провізної плати, але не містив погодження донарахованої позивачем суми.
Приписами ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права. 
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в межах доводів і вимог апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає таке.
Як убачається зі змісту апеляційної скарги, рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2026 оскаржується відповідачем лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення 64 795, 90 грн штрафу.
При цьому скаржник не заперечує встановленого місцевим господарським судом факту зазначення ним у залізничній накладній № 42424374 неправильних відомостей про одержувача вагона № 56415128, а також наявності передбачених ст. 118, 122 Статуту залізниць України підстав для застосування відповідальності у вигляді штрафу.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди ТОВ «ТЕК «Славутич» з розміром провізної плати, покладеної позивачем в основу розрахунку штрафу. Так, апелянт вважає, що провізна плата за спірне перевезення мала визначатися за тарифною схемою 14 у розмірі 4 503, 82 грн, а відтак розмір штрафу мав становити 22 519, 10 грн, тоді як АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» штраф розраховано виходячи з провізної плати у розмірі 17 463, 00 грн, визначеної за тарифною схемою № 1, та заявлено до стягнення у сумі 87 315, 00 грн.
Отже, в межах апеляційного перегляду спірним є питання правильності визначення провізної плати за перевезення вагона № 56415128 та, як наслідок, розміру штрафу, що підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну.
Згідно із ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.
За змістом п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі – Правила), накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та перевізником на користь третьої сторони – одержувача.
Приписами п. 2.1 Правил визначено, що відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до Правил, тоді як згідно з п. 2.3 представник відправника своїм підписом у графі 55 накладної засвідчує правильність внесених до неї відомостей.
Відповідно до п. 5.5 Правил передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі, передбаченому ст. 118 Статуту залізниць України.
Аналогічні положення містить стаття 122 Статуту залізниць України, відповідно до якої за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 цього Статуту.
Положеннями ст. 118 Статуту залізниць України передбачено відповідальність у вигляді штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Тож, обов`язок щодо правильного зазначення відомостей у залізничній накладній покладається на відправника, який несе відповідальність за їх неправильність, неточність або неповноту, а розмір штрафу, передбаченого ст. 118, 122 Статуту залізниць України, визначається виходячи з п`ятикратного розміру провізної плати за відповідне перевезення.
Із матеріалів означеної справи випливає, що у липні 2025 року ТОВ «ТЕК «Славутич» за залізничною накладною № 42424374 зі станції Помічна Одеської залізниці на станцію Кам`янське Придніпровської залізниці здійснювалося перевезення порожнього вагона № 56415128.
У графі 20 «Найменування вантажу» залізничної накладної № 42424374 відправником зазначено: «Вагони залізничні порожні, що перевозяться на своїх осях, пересилаються в ремонт або з ремонту. Направляється в ремонт».
Виходячи із зазначених у перевізному документі відомостей про мету перевезення вагона, провізну плату первісно було визначено за тарифною схемою 14 у розмірі 4 503, 80 грн, що відображено у відповідних графах залізничної накладної.
Водночас у подальшому було встановлено, що фактично вагон № 56415128 прямував не в ремонт, а для зняття з інвентарного парку з подальшою розборкою в металобрухт, про що складено акт загальної форми № 111 від 28.07.2025.
Наведена обставина підтверджується також листом ТОВ «ТЕК «Славутич» № 041/2025 від 28.07.2025, в якому відповідач просив здійснити перерахунок тарифу щодо вагона № 56415128 у зв`язку з тим, що останній прямував для зняття з інвентарного парку з подальшою розборкою в металобрухт, та гарантував оплату провізної плати.
Таким чином матеріалами цієї справи підтверджується та сторонами під час апеляційного перегляду не заперечується, що зазначені у графі 20 залізничної накладної № 42424374 відомості про направлення вагона № 56415128 у ремонт не відповідали фактичній меті його перевезення, якою було зняття вагона з інвентарного парку з подальшою розборкою в металобрухт.
З огляду на встановлені обставини судова колегія зауважує, що первісне визначення провізної плати у розмірі 4 503, 80 грн за тарифною схемою 14 було здійснено виходячи з відомостей, зазначених самим відповідачем у перевізному документі, а саме про направлення вагона № 56415128 у ремонт.
Поряд з тим, як установлено вище, такі відомості не відповідали фактичній меті перевезення вагона, який насправді прямував для зняття з інвентарного парку з подальшою розборкою в металобрухт. За таких обставин сам факт первісного визначення АТ «Укрзалізниця» провізної плати у розмірі 4 503, 80 грн не свідчить про правильність застосування тарифної схеми 14 до фактично здійсненого перевезення, оскільки відповідний розрахунок був проведений на підставі відомостей про мету перевезення, які в подальшому виявилися такими, що не відповідали дійсності.
Відтак для встановлення належного розміру провізної плати та, відповідно, штрафу за ст. 118, 122 Статуту залізниць України визначальним є не первісно здійснений перевізником розрахунок, а те, за якою тарифною схемою відповідно до положень Тарифного керівництва № 1 підлягало тарифікації перевезення порожнього власного вагона, фактично направленого для зняття з інвентарного парку з подальшою розборкою в металобрухт.
Згідно із п. 14.1 Тарифного керівництва № 1 за тарифною схемою 14 визначається плата за перевезення в порожньому стані власних або орендованих вагонів після вивантаження та під навантаження, у ремонт або з ремонту, з провідниками.
При цьому п. 14.7 Тарифного керівництва № 1 передбачено, що при перевезенні рейкового рухомого складу в графі «Найменування вантажу» перевізного документа зазначаються найменування, тип і призначення рухомого складу, а також мета перевезення.
Отже, застосування тарифної схеми 14 відповідно до п. 14.1 Тарифного керівництва № 1 пов`язується не лише з перебуванням власного або орендованого вагона у порожньому стані, а й з метою його відповідного перевезення.
Натомість згідно з п. 14.4 Тарифного керівництва № 1 плата за перевезення нового рейкового рухомого складу на своїх осях, у тому числі: вагонів із загальномережевою нумерацією від заводів-виробників на адресу власників; рухомого складу, що направляється на утилізацію або під перше навантаження; вагонів, які мають заводську нумерацію і використовуються для технологічних потреб; вагонів, що передислоковуються при зміні власника; та вагонів в інших перевезеннях, крім зазначених у пункті 14.1 цього розділу, визначається як для власних вагонів за тарифною схемою 1 (для універсальних вагонів) або 2 (для інших типів вагонів та іншого рейкового рухомого складу) за розрахункову масу вантажу, установлену для універсального або спеціального вагона.
Таким чином положення пп. 14.1, 14.4 Тарифного керівництва № 1 підлягають застосуванню у взаємозв`язку, оскільки п. 14.4 безпосередньо відсилає до пункту 14.1 та виокремлює з передбаченого ним порядку визначення провізної плати інші випадки перевезення вагонів.
Водночас пунктом 14.4 безпосередньо передбачено рухомий склад, що направляється на утилізацію, а також вагони в інших перевезеннях, крім зазначених у п. 14.1 цього розділу, із визначенням провізної плати за тарифною схемою 1 або 2 залежно від типу вагона.
За встановлених в означеній справі обставин вагон № 56415128 не перевозився після вивантаження чи під навантаження, у ремонт або з ремонту та не прямував з провідниками, тобто фактична мета його перевезення не відповідала жодному з випадків, прямо передбачених п. 14.1 Тарифного керівництва № 1. Натомість вагон прямував для зняття з інвентарного парку з подальшою розборкою в металобрухт, що за своїм змістом відповідає направленню рухомого складу на утилізацію.
Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що п. 14.4 Тарифного керівництва № 1 може застосовуватися виключно до нового рейкового рухомого складу, а тому не поширюється на спірний вагон з огляду на його зношений стан.
Так, обґрунтовуючи наведене тлумачення, відповідач посилається на п. 6.2.1 ДСТУ 1.5:2015 «Національна стандартизація. Правила розроблення, викладання та оформлення національних нормативних документів», відповідно до якого заголовок переліку завершують знаком «:» (двокрапка), а текст кожного пункту переліку починають з малої літери та завершують знаком «;» (крапка з комою), крім останнього, який завершують крапкою.
Проте наведені правила оформлення переліків не можуть бути застосовані відокремлено від змісту та системного зв`язку положень Тарифного керівництва № 1 і самі по собі не визначають сферу дії встановленого пунктом 14.4 тарифного правила.
Запропоноване скаржником тлумачення фактично зводиться до поширення ознаки «нового» на всі без винятку наведені у пункті 14.4 випадки перевезення. Водночас таке прочитання не узгоджується зі змістом цієї норми в цілому, яка поряд із перевезенням вагонів від заводів-виробників та під перше навантаження прямо передбачає перевезення рухомого складу, що направляється на утилізацію, а також вагонів в інших перевезеннях, крім зазначених у пункті 14.1 цього розділу.
Тлумачення словосполучення «нового рейкового рухомого складу» як такого, що обмежує дію всіх подальших положень п. 14.4 виключно рухомим складом, який є новим, призводило б, зокрема, до необхідності одночасної наявності у рухомого складу ознаки нового та його направлення на утилізацію, що не узгоджується зі змістом і призначенням відповідного тарифного регулювання.
Крім того передбачена п. 14.4 Тарифного керівництва № 1 категорія «вагонів в інших перевезеннях, крім зазначених у пункті 14.1 цього розділу» за своїм змістом виконує функцію розмежування сфери застосування цих двох тарифних правил. Тому саме мета та характер конкретного перевезення мають визначальне значення для встановлення належної тарифної схеми, а не лише технічна ознака нового чи такого, що перебував в експлуатації, рухомого складу.
Беручи до уваги викладене, посилання відповідача на те, що спірний вагон не був новим, не є достатньою підставою для висновку про неможливість застосування до його перевезення положень пункту 14.4 Тарифного керівництва № 1.
Водночас скаржник обґрунтовує необхідність застосування до спірного перевезення тарифної схеми 14 також положеннями п. 13.4 Тарифного керівництва № 1, у зв`язку з чим апеляційний господарський суд вважає за необхідне надати оцінку таким доводам окремо.
Розділ 13 Тарифного керівництва № 1 регулює визначення плати за перевезення порожніх контейнерів та рейкового рухомого складу перевізника.
Зокрема, п. 13.4 Тарифного керівництва № 1 передбачено, що перевезення для експлуатаційних потреб структурних підрозділів ПАТ «Укрзалізниця» рейкового рухомого складу перевізника, у тому числі під час передислокації при зміні власника, для переобладнання або утилізації, в / із ремонт (у), а також за пробіг спеціальних пересувних формувань, сплачується за тарифною схемою 17.2.
Цим же пунктом установлено, що перевезення зазначеного рейкового рухомого складу для потреб вантажовласників, крім структурних підрозділів ПАТ «Укрзалізниця», оформлюється перевізними документами і сплачується на станції призначення, зокрема, у порожньому стані – за тарифною схемою 14.
Саме на останнє положення посилається ТОВ «ТЕК «Славутич», стверджуючи, що воно встановлює окреме правило визначення провізної плати за перевезення для потреб вантажовласників належного їм рейкового рухомого складу, у тому числі направленого на утилізацію, а тому до перевезення вагона № 56415128 підлягає застосуванню тарифна схема 14.
Колегія суддів не погоджується з таким тлумаченням п. 13.4 Тарифного керівництва № 1.
Використане у відповідному положенні словосполучення «зазначеного рейкового рухомого складу» має відсильний характер та пов`язує цей припис із рейковим рухомим складом, визначеним у попередній частині цього ж пункту, а саме рейковим рухомим складом перевізника. Отже, подальше зазначення різних потреб, для яких здійснюється його перевезення, не змінює належності такого рухомого складу та не поширює дію пункту 13.4 на власний або орендований рухомий склад вантажовласника.
Так само словосполучення «для потреб вантажовласників, крім структурних підрозділів ПАТ «Укрзалізниця»» характеризує не належність рейкового рухомого складу, а мету та суб`єкта, в інтересах якого здійснюється його перевезення. Іншими словами, відповідна частина пункту 13.4 розмежовує порядок тарифікації перевезення зазначеного у цьому пункті рухомого складу перевізника залежно від того, чи здійснюється таке перевезення для експлуатаційних потреб структурних підрозділів перевізника, чи для потреб інших вантажовласників.
Тому використання у пункті 13.4 формулювання «для потреб вантажовласників» не означає, що його положення поширюються на належний таким вантажовласникам власний рейковий рухомий склад. Для такого висновку необхідно було б ототожнити поняття «рухомий склад, що перевозиться для потреб вантажовласника» та «рухомий склад, який належить вантажовласнику», тоді як наведені поняття мають різний зміст.
Такий висновок узгоджується і з системною побудовою Тарифного керівництва № 1, в якому порядок визначення плати за перевезення рейкового рухомого складу перевізника врегульовано розділом 13, тоді як окремий розділ 14 установлює порядок визначення плати за перевезення у складі поїздів власного або орендованого рейкового рухомого складу.
Як установлено у цій справі та не заперечується сторонами, вагон № 56415128 є власним рейковим рухомим складом, а не рейковим рухомим складом перевізника. Відтак сам факт його перевезення для потреб вантажовласника та направлення на утилізацію не зумовлює застосування п. 13.4 Тарифного керівництва № 1.
За таких обставин доводи скаржника про необхідність визначення провізної плати за перевезення вагона № 56415128 за тарифною схемою 14 на підставі п. 13.4 Тарифного керівництва № 1 ґрунтуються на помилковому тлумаченні змісту цієї норми та не спростовують висновку про необхідність визначення належного тарифу за правилами розділу 14 Тарифного керівництва № 1, який регулює перевезення власного або орендованого рейкового рухомого складу.
Тож, оскільки вагон № 56415128 є власним рейковим рухомим складом та фактично направлявся для зняття з інвентарного парку з подальшою розборкою в металобрухт, провізна плата за його перевезення відповідно до п. 14.4 Тарифного керівництва № 1 підлягала визначенню за тарифною схемою № 1.
Із наявного у матеріалах справи розрахунку випливає, що провізну плату за перевезення вагона № 56415128 за тарифною схемою № 1 визначено виходячи з базової ставки у розмірі 2 760, 00 грн із застосуванням коригуючого коефіцієнта 6,327.
Таким чином розрахункова провізна плата становить 17 462, 52 грн (2 760, 00 грн х 6,327), а з урахуванням установленого порядку округлення – 17 463, 00 грн.
Поряд з тим при оформленні перевезення, виходячи з первісно зазначених відповідачем у накладній № 42424374 відомостей про направлення вагона в ремонт, провізну плату було визначено за тарифною схемою 14 у розмірі 4 503, 80 грн.
Після встановлення фактичної мети перевезення та визначення належної провізної плати за тарифною схемою № 1 донарахуванню підлягала різниця між правильно визначеною провізною платою у розмірі 17 463, 00 грн та первісно нарахованою провізною платою у розмірі 4 503, 80 грн, що становить 12 959, 20 грн.
Отже, загальний розмір провізної плати за фактично здійснене перевезення вагона № 56415128 становить 17 463, 00 грн, а не 4 503, 80 грн, як помилково стверджує скаржник.
Оскільки відповідно до ст. 118, 122 Статуту залізниць України штраф за неправильне зазначення у накладній відповідних відомостей стягується у п`ятикратному розмірі провізної плати за всю відстань перевезення, розмір штрафу у спірному випадку становить 87 315, 00 грн (17 463, 00 грн х 5).
З огляду наведеного здійснений позивачем розрахунок штрафу у сумі 87 315, 00 грн є арифметично правильним, а доводи відповідача про необхідність його визначення у сумі 22 519, 10 грн виходячи з первісно нарахованої провізної плати за тарифною схемою 14 ґрунтуються на застосуванні тарифної схеми, яка не відповідає фактичній меті перевезення вагона № 56415128.
Судова колегія також вважає за необхідне окремо надати оцінку доводам сторін щодо правового значення листа ТОВ «ТЕК «Славутич» № 041/2025 від 28.07.2025 та відображення донарахованої провізної плати у розмірі 12 959, 20 грн на особовому рахунку відповідача.
Як установлено вище, у листі № 041/2025 від 28.07.2025 апелянт повідомив про фактичне направлення вагона № 56415128 для зняття з інвентарного парку з подальшою розборкою в металобрухт, просив здійснити відповідний перерахунок тарифу та гарантував оплату провізної плати.
У зв`язку з цим зазначений лист є належним доказом обізнаності самого відповідача з фактичною метою перевезення вагона та підтверджує невідповідність відомостей про направлення вагона в ремонт, первісно внесених ним до графи 20 залізничної накладної № 42424374, фактичним обставинам перевезення.
Водночас колегія суддів погоджується з доводами скаржника в тій частині, що зміст листа № 041/2025 від 28.07.2025 сам по собі не дає підстав для висновку про погодження відповідачем застосування саме тарифної схеми № 1 або конкретного розміру провізної плати у сумі 17 463, 00 грн та її донарахування у сумі 12 959, 20 грн.
Так, відповідне донарахування було відображено на особовому рахунку ТОВ «ТЕК «Славутич» після направлення зазначеного листа, а тому висловлена у ньому гарантія оплати провізної плати не може безумовно ототожнюватися з визнанням відповідачем конкретного розміру платежу, визначеного перевізником у подальшому.
Не є визначальним доказом такого погодження і саме відображення донарахованих 12 959, 20 грн на особовому рахунку скаржника.
Із умов укладеного між сторонами договору випливає, що розрахунки за надані перевізником послуги здійснюються шляхом попереднього перерахування замовником коштів на відповідний банківський рахунок перевізника з подальшим обліком внесених коштів та належних до сплати платежів на особовому рахунку замовника. При цьому умовами договору передбачено можливість здійснення перевізником перерахунку платежів у разі виявлення неправильності їх нарахування та списання відповідних сум із внесеної замовником попередньої оплати.
За такого механізму розрахунків відображення перевізником певної суми на особовому рахунку замовника не може саме по собі свідчити про добровільне погодження останнім як підстав її нарахування, так і її розміру.
Разом із тим наведені обставини не впливають на правильність вирішення спору по суті.
Розмір провізної плати за конкретне перевезення визначається відповідно до встановлених Тарифним керівництвом № 1 правил залежно від виду, мети та інших передбачених ним характеристик перевезення і не ставиться у залежність від подальшого визнання чи невизнання відповідного розрахунку вантажовідправником.
Як установлено колегією суддів вище, з огляду на фактичну мету перевезення вагона № 56415128 та положення п. 14.4 Тарифного керівництва № 1 провізна плата за таке перевезення підлягала визначенню за тарифною схемою № 1 та становила 17 463, 00 грн.
Тож, ані відсутність у листі № 041/2025 від 28.07.2025 прямого погодження відповідачем конкретної суми донарахування, ані особливості відображення відповідних платежів на його особовому рахунку не спростовують правильності визначеної відповідно до Тарифного керівництва № 1 провізної плати та, як наслідок, розрахованого на її підставі штрафу.
При цьому первісне визначення та списання провізної плати у розмірі 4 503, 80 грн не виключало можливості її подальшого перерахунку після встановлення невідповідності зазначених у перевізному документі відомостей фактичній меті перевезення.
Так, відповідно до п. 4.9 укладеного між сторонами договору у разі виявлення неправильного нарахування платежів здійснюється їх перерахунок, а суми недоборів додатково списуються перевізником із сум внесеної замовником попередньої оплати.
Враховуючи наведене, умовами договору прямо передбачено можливість коригування раніше визначених платежів у разі встановлення неправильності їх первісного нарахування, а тому сам факт попереднього визначення провізної плати у сумі 4 503, 80 грн за тарифною схемою 14 не надавав такому розрахунку остаточного характеру та не позбавляв перевізника права здійснити відповідний перерахунок.
Як випливає з матеріалів означеної справи, первісний розрахунок провізної плати був здійснений виходячи із зазначених самим відповідачем у графі 20 залізничної накладної № 42424374 відомостей про направлення вагона № 56415128 у ремонт, які не відповідали фактичній меті перевезення.
Після встановлення того, що вагон фактично прямував для зняття з інвентарного парку з подальшою розборкою в металобрухт, виникли підстави для визначення провізної плати відповідно до фактичних умов перевезення та здійснення передбаченого п. 4.9 договору перерахунку.
Відтак первісне нарахування та списання з особового рахунку ТОВ «ТЕК «Славутич» 4 503, 80 грн не перешкоджало подальшому перерахунку провізної плати до належного розміру 17 463, 00 грн та донарахуванню різниці у сумі 12 959, 20 грн.
Посилання скаржника на розгляд Господарським судом Дніпропетровської області справи № 904/2492/26 за позовом ТОВ «ТЕК «Славутич» до АТ «Українська залізниця» про зобов`язання внести зміни до особового рахунку шляхом відновлення, зокрема, коштів, донарахованих як провізна плата за перевезення вагона № 56415128, наведених висновків колегії суддів не спростовує.
Сам факт наявності іншого судового спору, в межах якого відповідач оспорює правомірність списання донарахованої провізної плати з його особового рахунку, не свідчить про неправомірність такого донарахування та не звільняє суд у цій справі від необхідності самостійно встановити розмір провізної плати, яка відповідно до Тарифного керівництва № 1 підлягала застосуванню до спірного перевезення. Тоді як наявні у матеріалах цієї справи докази є достатніми для встановлення фактичної мети перевезення вагона № 56415128, визначення тарифної схеми, яка підлягала застосуванню, та перевірки правильності розрахунку провізної плати, а тому розгляд справи № 904/2492/26 не перешкоджає вирішенню відповідних питань у межах цього спору.
Судова колегія також враховує посилання сторін на судову практику, наведену в обґрунтування їхніх правових позицій.
Так, висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20.02.2018 у справі № 904/7036/17, відповідно до якого неправильне первісне визначення тарифу не усуває обов`язку зі сплати належних платежів за здійснене перевезення, які мають відповідати тарифам, чинним на час такого перевезення, узгоджується з висновками колегії суддів у цій справі щодо можливості перерахунку первісно визначеної провізної плати після встановлення обставин, які впливають на її належний розмір.
Водночас наведені скаржником постанови Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 914/873/17 та від 30.01.2020 у справі № 910/9794/18 щодо можливості захисту порушеного права шляхом відновлення відповідних коштів на особовому рахунку не спростовують висновків апеляційного господарського суду щодо правильності визначення провізної плати у цій справі, оскільки саме існування такого способу захисту не вирішує питання про обґрунтованість конкретного нарахування та не підтверджує неправомірності застосованої до спірного перевезення тарифної схеми.
Щодо посилання позивача на постанови Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2026 у справах № 910/1453/26 та № 910/1071/26 колегія суддів зазначає, що висновки, викладені у цих судових рішеннях у подібних правовідносинах, узгоджуються з результатом здійсненого судом у цій справі системного тлумачення положень пунктів 13.4, 14.1 та 14.4 Тарифного керівництва № 1. Разом із тим висновок щодо належної тарифної схеми у цій справі зроблено колегією суддів за результатами самостійної оцінки встановлених обставин перевезення вагона № 56415128 та системного застосування відповідних положень Тарифного керівництва № 1.
Таким чином, установивши, що вагон № 56415128 є власним рейковим рухомим складом та фактично направлявся для зняття з інвентарного парку з подальшою розборкою в металобрухт, судова колегія дійшла висновку, що провізна плата за його перевезення відповідно до п. 14.4 Тарифного керівництва № 1 підлягала визначенню за тарифною схемою № 1 та становила 17 463, 00 грн.
Відповідно, з огляду на приписи ст. 118, 122 Статуту залізниць України, розмір штрафу за неправильне зазначення відповідачем відомостей у залізничній накладній № 42424374 становить 87 315, 00 грн (17 463, 00 грн х 5).
За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ТОВ «ТЕК «Славутич» штрафу у загальному розмірі 87 315, 00 грн, відтак підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2026 в оскаржуваній частині щодо стягнення 64 795, 90 грн штрафу відсутні.
Згідно із ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Положеннями ст. 275 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В розрізі наведених норм судова колегія зазначає, що ТОВ «ТЕК «Славутич» не доведено, а апеляційним судом не встановлено підстав для скасування рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, відтак оскаржуване рішення належить залишити без змін.
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на скаржника.
Керуючись ст. 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Славутич» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2026 у справі № 910/1548/26.
2. Залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2026 у справі № 910/1548/26.
3. Покласти витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на скаржника.
4. Повернути матеріали справи до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 02.09.2026.

Головуючий суддя П.В. Горбасенко 

Судді Р.М. Колесник

О.М. Сковородіна