Справа № 734/4520/25 	Головуючий у 1 інстанції Іванюк Т. І. 	
Провадження № 33/4823/594/26 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року 	місто Чернігів	

Суддя Чернігівського апеляційного суду Олійник М.Ю.
за участю захисника Худої І.Р.
розглянувши апеляційну скаргу захисника Худої Ірини Романівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 травня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст оскаржуваної постанови.
Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 травня 2026 року  ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладене на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік та стягнений в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Судом встановлено, що 09 жовтня 2025 о 05 год. 30 хв. в с. Кіпті дорога М-01 98 кілометр водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Hyundai Tucson д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія у встановленому законом порядку огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу алкотестер Драгер ARMF-0271 на місці, проба позитивна - 1,67 %. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 

2. Вимоги та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник Худа І.Р. просила скасувати постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 травня 2026 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог захисник зазначила, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки під час оформлення матеріалів справи працівниками поліції було допущено істотні порушення вимог законодавства. Зокрема, вважала, що законні підстави для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 були відсутні, а тому всі подальші процесуальні дії, вчинені після такої зупинки, є незаконними та не могли бути покладені в основу постанови суду.
Крім того, захисник послалася на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому його огляд на стан сп`яніння мав проводитися з дотриманням спеціального порядку, передбаченого для цієї категорії осіб, якого працівники поліції не дотрималися.
Також захисник стверджувала, що огляд на стан сп`яніння проведено з порушенням установленої законом процедури. Зазначила, що долучений до матеріалів справи відеозапис не є безперервним і не відображає всіх процесуальних дій, оскільки після проведення огляду на місці зупинки ОСОБА_1 було доставлено до медичного закладу для проведення медичного огляду, однак ця частина подій на відеозаписі відсутня. У зв`язку з цим вона вважає, що порядок проведення огляду був порушений, а його результати не можуть бути визнані належними та допустимими доказами у справі.

3. Позиції учасників судового провадження.
В ході апеляційного розгляду ОСОБА_2 , яка підтримав апеляційну скаргу та не заперечувала проти її розгляду без участі ОСОБА_1 , просила скасувати постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 травня 2026 року, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

4. Оцінка доводів апеляційної скарги та мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Дослідивши встановлені обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції у повному обсязі дотримався вищенаведених вимог КУпАП щодо порядку провадження в справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим постановив законне та обґрунтоване судове рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.
Пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 2.9а ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Приписами пункту 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими доказами, яким суд дав належну правову оцінку, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення від 09.10.2025 серії ЕПР1 №477836, відповідно до якого 09.10.2025 о 05 год. 30 хв. в с. Кіпті дорога М-01 98 кілометр водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Hyundai Tucson д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія у встановленому законом порядку огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу алкотестер Драгер ARMF-0271 на місці, проба позитивна - 1,67 %;
- роздруківкою тесту №873 прилад Драгер ARMF-0271 від 09.10.2025 щодо огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, результат якого склав – 1.67 %. Останнє калібрування прибору – 10.07.2025;
- відеозаписами з двох боді-камер поліцейських, з яких вбачається, як працівники поліції зупиняють автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Під час перевірки документів у поліцейських виникають деякі підозри щодо посвідчення водія ОСОБА_1 . Після цього останній разом з поліцейськими ідуть у приміщення поста. Там поліцейській повідомляє ОСОБА_1 , що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Відтак, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці на приладі «Драгер» або у лікарні. Останній погодився на місці і продув «Драгер». Результат виявився позитивний - 1,67 %. Своє перебування у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не заперечував. Казав, що вживав алкоголь напередодні. З результатом огляду на приладі «Драгер» погодився, у лікарню їхати відмовився. Після цього працівником поліції роз`яснюються ОСОБА_1 його права та складається протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Після складання протоколу його оголошують та вручають ОСОБА_1 копію. Також останньому повідомляється, що він відсторонений від керування транспортним засобом.
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку. Доказів, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.
Суддя першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про достатність наявних доказів для встановлення винуватості ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.

4.1 Щодо тверджень про відсутність підстав для зупинки транспортного засобу
В апеляційній скарзі захисник акцентувала увагу на недотриманні працівниками поліції порядку зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , через відсутність достатніх підстав для такої зупинки.
Суд вважає наведені доводи непереконливими, виходячи з покладених на працівників поліції повноважень з регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками згідно із Законами України «Про дорожній рух», «Про Національну поліцію України».
Окрім того, відповідно до п. 4 та п. 5 «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», затвердженого постановою Кабінету Міністрів № 1456 від 29.12.2021 року, перевірка документів в осіб, огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян здійснюється лише після введення воєнного стану в межах території та у строки, зазначені в указі Президента України про введення воєнного стану, на підставі наказу військового командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення). Право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта. Згідно із п. 10 Постанови уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби, зокрема, і в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду виїзду. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України з 05 год 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією проти України, Законами України неодноразово продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, який безперервно діє і до тепер.
Також згідно з пунктами 1, 4 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські мають право застосовувати превентивні заходи, зокрема перевіряти документи та зупиняти транспортні засоби.
Крім того, доводи апеляційної скарги щодо безпідставної зупинки транспортного засобу спростовуються дослідженим судом відеозаписом, а також рапортом, наявним в матеріалах справи, в якому відображено інформацію, що зупинка транспортного засобу була здійснена на підставі п. 10 ч. 1 ст. 35 закону України «Про Національну поліцію України», в якому передбачено право поліцейських зупиняти транспортні засоби, якщо такий зареєстрований в іншій країні, з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що зупинка транспортного засобу була здійснена на законних підставах, а подальші дії працівників поліції щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння були обумовлені виявленням у водія передбачених законом ознак такого сп`яніння. Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

4.2 Щодо посилань на необхідність застосування положень ст. 266-1 КупАП.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на військовій службі його огляд на стан сп`яніння мав проводитися виключно посадовою особою, уповноваженою начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП.
Відповідно до ст. 15 КУпАП військовослужбовці несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами лише у випадках, прямо передбачених законом, а в інших випадках – адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 266-1 КУпАП огляд військовослужбовців на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться посадовими особами Військової служби правопорядку або командирами військових частин лише у випадках, коли є підстави вважати, що військовослужбовець у стані сп`яніння виконує обов`язки військової служби або перебуває на території військової частини, а також у випадках перебування військовослужбовця у стані сп`яніння у громадських місцях, визначених цією нормою.
Отже, положення ст. 266-1 КУпАП підлягають застосуванню лише за умови встановлення факту виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або наявності інших передбачених законом обставин.
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що на момент зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби у розумінні положень ст. 266-1 КУпАП. Саме по собі проходження військової служби або перебування у добовому наряді не є безумовною підставою для застосування спеціального порядку проведення огляду. 
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що працівники поліції діяли в межах наданих їм законом повноважень та правомірно склали щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. Відтак доводи апеляційної скарги у цій частині також є необґрунтованими.

4.3 Щодо вказівки про порушення процедури огляду.
Згідно з частинами 2, 3 статті 266 КУпАП огляд водія на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів. У разі відмови водія від проходження такого огляду або незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Положеннями «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі – Порядок № 1103), визначено, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, відповідно до ознак такого стану, установлених МОЗ та МВС України.
Перелік ознак, за наявності яких поліцейський має право запропонувати особі пройти огляд на стан сп`яніння, наведено у пунктах 3, 4 розділу І Інструкції № 1452/735.
Як вбачається з матеріалів справи, у ОСОБА_3 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук та зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Зазначені ознаки водієм не спростовувалися, а обставини їх виявлення підтверджуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи.
За таких обставин працівники поліції діяли відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103, запропонувавши ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу. 
Із зазначеним результатом ОСОБА_1 погодився, що підтверджується його підписами на роздруківці результатів тестування та в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Після цього, як правильно встановив суд першої інстанції, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд у закладі охорони здоров`я, однак він від такого огляду відмовився, підтвердивши свою згоду з результатом огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу. Після цього поліцейськими було складено протокол про адміністративне правопорушення, чим процедуру документування адміністративного правопорушення завершено у повній відповідності до вимог ст. 266 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що подальше направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я та проведення медичного огляду, за результатами якого також було встановлено стан алкогольного сп`яніння, жодним чином не впливає на законність притягнення його до адміністративної відповідальності. На момент складання протоколу стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 уже був належним чином встановлений із дотриманням вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103, а сам водій погодився з результатами такого огляду. 
Отже, доводи апеляційної скарги щодо недотримання процедури встановлення у водія стану алкогольного сп`яніння та оформлення результатів огляду є безпідставними і спростовуються матеріалами справи.

5. Висновки апеляційного суду.
Суд першої інстанції під час розгляду справи дотримався вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП та належним чином дослідив обставини, що мають значення для її вирішення.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростовують правильних по суті висновків суду. 
Призначене адміністративне стягнення відповідає вимогам КУпАП та меті адміністративної відповідальності, визначеній ст. 23 КУпАП. Істотних порушень закону, які могли б бути підставою для скасування постанови, під час апеляційного розгляду не встановлено.
Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції – без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Худої Ірини Романівни в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 27 травня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ю. Олійник