ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2026 | м. Дніпро | Справа № 904/3465/26

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., за участю секретаря судового засідання Анділахай В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу:
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Антонівський" (Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Мала Антонівка) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "М`ясна Садиба" (Дніпропетровська обл., Самарівський р-н, м. Самар)
про стягнення заборгованості 

Представники:
від позивача: Дудник А.В.;
від відповідача: не з`явився.
СУТЬ СПОРУ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "МК Антонівський" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "М`ясна Садиба" про стягнення заборгованості в розмірі 1452525,61грн. Судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу просить покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №20/11/24 від 20.11.2024 в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 28.07.2026.
27.07.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Також, відповідач посилається на обставини щодо арешту його рахунків, накладеного в межах іншої справи. Крім того, представник відповідача зазначає, що у разі задоволення позовних вимог відповідач просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем до стягнення.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2026 відкладено підготовче засідання на 13.08.2026.
10.08.2026 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника позивача надійшла відповідь на відзив. В своїх поясненнях зазначає, що відповідач не надає суду жодних належних та допустимих доказів того, що він вказаний товар від позивача не отримував, а також доказів на підтвердження його оплати.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 20.08.2026.
У судове засідання 20.08.2026 відповідач не забезпечив явку свого представника, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідач не надав заперечення на відповідь на відзив.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 01.09.2026.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що ним були створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
У судовому засіданні 01.09.2026 проголошене скорочене рішення суду.
Під час розгляду справи судом досліджені докази, наявні в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-
УСТАНОВИВ:
20.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МК Антонівський" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МК Антонівський" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки №20/11/24 (далі – договір).
Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його вартість на умовах даного договору.
Найменування та кількість товару зазначається у накладних, підписаних представниками сторін (пункт 1.2 договору).
Приписами пункту 1.3 договору встановлено, що моментом передачі права власності на товар є момент отримання товару покупцем та підписання уповноваженими представниками сторін накладних, що підтверджують передачу товару від постачальника до покупця.
Пункт 2.1 договору визначає, що ціна товару фіксується в накладних, що виписуються на весь асортимент товару, що постачається.
Пунктом 2.2 договору сторони визначили, що загальна вартість договору становить загальну вартість товару, поставленого згідно накладних, протягом дії даного договору.
Відповідно до пункту 3.1 договору покупець оплачує постачальнику вартість кожної поставленої партії товару на протязі 7 банківських днів з дня його отримання. Підтвердженням факту отримання товару є накладна, підписана та скріплена печатками сторін.
Пунктом 4.1 договору встановлено, що асортимент, кількість, дату та час поставки на конкретну партію товару визначається замовленням покупця.
Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до "31" грудня 2025р, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (пункт 10.1 договору).
У пункті 10.2 договору сторони визначили, що у разі, якщо за 10 (десять) днів до закінчення дії цього договору жодна із сторін письмово не заявить про його припинення, дія цього договору вважається продовженою на наступний календарний рік на тих же умовах. У такому випадку укладення додаткової угоди про продовження дії договору не є обов`язковим. Кількість таких автоматичних продовжень не обмежується.
Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками без зауважень та заперечень до нього.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.
Так, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір поставки №20/11/24 від 20.11.2024 був чинним на час виникнення спірних правовідносин.
На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1452525,61грн, що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними (а.с. 11-14 том 1):
- видаткова накладна №М-00506476 від 15.04.2026 на суму 1337081,16грн;
- видаткова накладна №М-00506675 від 16.04.2026 на суму 115444,45грн; 
- товарно-транспортна накладна №М-00506476 від 15.04.2026;
- товарно-транспортна накладна №М-005066756 від 16.04.2026.
Позивач зазначає, що відповідач не розрахувався за поставлений товар у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 1452525,61грн і наведене стало причиною звернення до суду.
Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за поставлений товар.
Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору купівлі-продажу, строк його дії, умови поставки, загальна ціна, строк оплати, наявність/відсутність заборгованості.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. 
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин першої та другої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини першої статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна – грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.
Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягів, строку та вартості поставленого товару.
Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу прийняття товару за зазначеними актами приймання-передачі товару відповідачем також не заявлено.
Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано положення договору в частині виконання його зобов`язань.
Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку постачальника за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.
У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Враховуючи визначений контрагентами у підпункті 3.1 договору порядок розрахунків за поставлений товар, приймаючи до уваги його прийняття відповідачем за видатковими накладними, суд зазначає, що строк оплати є таким, що настав.
Будь-яких доказів своєчасної оплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості у сумі 1452525,61грн відповідачем згідно з положеннями статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи не надано, а судом таких обставин не встановлено.
Згідно з частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1452525,61грн.
Судом були досліджені всі докази в матеріалах справи та надана їм правова оцінка.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (стаття 4 Закону України "Про судовий збір").
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року становить 3328,00грн.
При зверненні з позовом до суду, позивач сплатив судовий збір в розмірі 21788,00грн згідно з платіжною інструкцією №854 від 05.06.2026 на суму 21788,00грн, замість 21787,88грн. Таким чином, при зверненні з позовом до суду позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 0,12грн (а.с. 4 том 1).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Відповідне клопотання позивачем до суду подано не було. Тому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що надмірно сплачений судовий збір в розмірі 0,12грн підлягає поверненню з Державного бюджету України, для чого позивачу необхідно звернутися до суду з відповідним клопотанням.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача і стягненню на користь позивача підлягають 21787,88грн витрат по сплаті судового збору.
Судові витрати за надання професійної правничої допомоги судом не розподіляються з огляду на заяву представника позивача у позовній заяві про надання доказів понесення таких витрат у порядку частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Антонівський" до Товариства з обмеженою відповідальністю "М`ясна Садиба" про стягнення заборгованості в розмірі 1452525,61грн – задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "М`ясна Садиба" (51200, Дніпропетровська обл., Самарівський р-н, м. Самар, вул. Гідності, буд. 154; ідентифікаційний код 43620707) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МК Антонівський" (09138, Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Мала Антонівка, вул. Олексія Цмокна, буд. 1Б; ідентифікаційний код 40347249) 1452525,61грн основного боргу та 21787,88грн витрат по сплаті судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 07.09.2026.

Суддя В.О. Татарчук