ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 925/433/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г., 

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи: 
ПП "Єврохім Одеса": не з`явився,
ГУ ДПС у Черкаській області: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 (колегія суддів у складі: Сотніков С.В. - головуючий, Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.)
та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 19.03.2026 в частині відмови у визнанні грошових вимог Головного управління ДПС у Черкаській області (суддя Дорошенко М.В.)

у справі № 925/433/25
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Технології анкерного кріплення"
до Приватного підприємства "Єврохім Одеса"
про банкрутство, 

ВСТАНОВИВ:
Хід розгляду справи 
1. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20.06.2025 відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства "Єврохім Одеса" (далі - Боржник), введено процедуру розпорядження майном боржника.
2. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.08.2025 визнано грошові вимоги Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області (далі - Податковий орган) до Боржника в сумі 544875,08 грн. 
3. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.08.2025, постановленою за результатами попереднього засідання, визначено розмір і черговість усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів. 
4. Постановою Господарського суду Черкаської області від 06.02.2026 визнано Боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. 
Стислий зміст заяви
5. Податковий орган 17.02.2026 подав до господарського суду заяву з грошовими вимогами до Боржника в сумі 737765,60 грн, які складаються з: 6656,00 грн сплаченого судового збору, 664645,00 грн заборгованості зі сплати податків, 66464,60 грн заборгованості зі штрафних санкцій. 
6.  Заяву мотивовано посиланням на виникнення відповідної заборгованості на підставі акта про результати документальної позапланової виїзної перевірки від 04.06.2025 за №7931/23-00-07-06-01/41947764 та податкового повідомлення-рішення від 15.07.2025 за №12310/23-00-07-06-01 на суму 530639,00 грн; акта про результати камеральної позапланової перевірки від 03.06.2025 №7900/23-00-04-03-01/41947764 та податкового повідомлення-рішення від 11.07.2025 №0120670403 на суму 200470,60 грн, а також нарахування штрафних санкцій за несплату податкового боргу. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
7. Згідно з актом камеральної перевірки податкової звітності від 03.06.2025 №7900/23-00-04-03-01/41947764 встановлено заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 182246,00 грн у червні 2022 року.
8. Згідно з актом документальної позапланової виїзної перевірки від 04.06.2025 №7931/23-00-07-06-01/41947764 встановлено заниження податкового зобов`язання на додану вартість на загальну суму 482399,00 грн, зокрема, у липні 2022 року на суму 128770,00 грн, у вересні 2024 року на суму 98000,00 грн, у грудні 2024 року на суму 126410,00 грн. 
9. На підставі зазначених актів перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення про донарахування податкового зобов`язання і застосовано штрафні санкції.
10. За податковим повідомленням-рішенням №0120670403 від 11.07.2025 донараховано зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 182246,00 грн та у 18224,60 грн штрафних санкцій;
11. За податковим повідомленням-рішенням №12310/23-00-07-06-01 від 15.07.2025 донараховано зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 482399,00 грн та 48240 грн за штрафними санкціями.
Стислий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
12. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 19.03.2026 визнано грошові вимоги Податкового органу до Боржника в сумі 671301,00 грн, у тому числі: 6656,00 грн першої черги задоволення, 664645,00 грн третьої черги задоволення; відхилено грошові вимоги Податкового органу до Боржника в сумі 66464,60 грн. 
13. Ухвалу мотивовано тим, що грошові вимоги в загальній сумі 664645,00 грн податкового зобов`язання з податку на додану вартість є обґрунтованими, однак вони виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника, є конкурсними та на них поширюється дія введеного ухвалою від 20.06.2025 мораторію на задоволення вимог кредиторів і заборона на застосування штрафних санкцій за порушення, тому Податковий орган неправомірно нарахував штрафні санкції за невиконання відповідних зобов`язань. 
14. Податковий орган оскаржив зазначену ухвалу в апеляційному порядку в частині відмови у задоволенні грошових вимог шостої черги. 
15. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 зазначену ухвалу місцевого господарського суду залишено без змін. 
16. Апеляційний господарський суд погодився з висновком господарського суду першої інстанції про неправомірне нарахування Податковим органом штрафних санкцій у сумі 66464,60 грн за податкові правопорушення, які мали місце до відкриття провадження у справі про банкрутство, оскільки нарахування фінансових санкцій на конкурсну заборгованість у процедурі розпорядження майном прямо заборонено законом. 
Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника 
17. Податковий орган подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного господарського суду та ухвалу місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні грошових вимог шостої черги, ухвалити нове рішення про визнання грошових вимог Податкового органу в повному обсязі на загальну суму 737765,60 грн із включенням, зокрема, до шостої черги задоволення вимог кредиторів заборгованості зі штрафних санкцій у сумі 66464,60 грн. 
18. Касаційну скаргу подано з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
19. Касаційну скаргу мотивовано тим, що господарські суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення підпунктів 14.1.139, 14.1.156, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 31.1 статті 31, пункту 33.1 статті 33, пункту 37.2 статті 37, статті 52 Податкового кодексу України через неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 27.08.2024 у справі №908/88/22, від 15.12.2020 у справі №904/1693/19, від 27.09.2022 у справі №380/7694/20, від 17.01.2024 у справі №903/51/20, щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах. 
20. Податковий орган наголошує, що заявлені ним грошові вимоги в оскаржуваній частині - штрафні санкції на суму 66464,60 грн у розумінні 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України є грошовим зобов`язанням, виникли до 20.06.2025, тобто до відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника та до введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, тому підлягають визнанню. Зазначені грошові зобов`язання утворилися не на підставі податкових повідомлень-рішень, а внаслідок порушення Боржником вимог податкового законодавства щодо правильності та повноти визначення податкових зобов`язань у податкових деклараціях з податку на додану вартість за період до 20.06.2025, а податкові повідомлення-рішення є лише документальним оформленням податкових зобов`язань та передбачених податковим законодавством штрафних санкцій за їх невиконання. 
21. Водночас Податковий орган зазначає, що податкові повідомлення-рішення від 15.07.2025 №12310/23-00-07-06-01 і від 11.07.2025 №0120670403 складено після введення мораторію ухвалою від 20.06.2025, тому дія такого мораторію на них не розповсюджується, адже дія мораторію не зупиняє виконання боржником зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли після введення мораторію. 
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
22. Інші учасники справи у встановлений судом термін відзивів на касаційну скаргу не подали.
Позиція Верховного Суду
23. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги.
24. Предметом касаційного оскарження є судові рішення господарських судів першої та апеляційної інстанцій у частині відхилення грошових вимог Податкового органу до Боржника у справі про банкрутство, які складаються зі штрафних санкцій, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях, прийнятих після відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника, у зв`язку із заниженням податкових зобов`язань з податку на додану вартість у періоди до відкриття провадження у зазначеній справі. 
25. За визначенням, наведеним у статті 1 КУзПБ, кредитором є, зокрема, контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень. Кредитори поділяються на забезпечених (вимоги яких забезпечені заставою майна боржника), конкурсних (вимоги яких виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника) та поточних (вимоги яких виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство). 
26. Згідно з положеннями частин 1, 4, 6 статті 45 КУзПБ конкурсні кредитори зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення зазначеного строку, є також конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів. Такі вимоги розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду з постановленням ухвали про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів, та задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. 
27. Виходячи з принципу диспозитивності та змагальності господарського судочинства, заявник сам визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги.
28. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду щодо порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16).
29. У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та / або рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17).
30. Розглядаючи кредиторські вимоги, суд у силу приписів статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог, з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18, від 02.06.2022 у справі №917/1384/20).
31. З огляду на положення статей 45-47 КУзПБ податковий орган, так само як і інші конкурсні кредитори, повинен подати до господарського суду вимоги до боржника щодо його грошових зобов`язань по сплаті податків і зборів, що виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство разом з документами, що ці зобов`язання підтверджують, а господарський суд зобов`язаний розглянути всі вимоги та заперечення проти них на підставі поданих кредитором і боржником документів, оцінити правомірність цих вимог незалежно від наявності в адміністративному суді спору щодо неузгодженого податкового зобов`язання, з якого сформована кредиторська вимога податкового органу. Подібний за змістом висновок викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №904/5743/20, від 21.11.2024 у справі №908/1764/20.
32. У статті 1 КУзПБ визначено грошове зобов`язання (борг) як зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів) тощо. Склад і розмір грошових зобов`язань визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
33. Згідно з положеннями зазначеної норми до складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, зокрема, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду. 
34. Натомість частиною 2 статті 47 КУзПБ передбачено, що неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу, її погашення у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі. 
35. Разом з тим статтею 41 КУзПБ передбачено введення одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство мораторію на задоволення вимог кредиторів, який полягає в зупиненні виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Протягом дії зазначеного мораторію, зокрема: забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
36. Аналіз викладених положень КУзПБ надає підстави для висновку, що нарахування неустойки (штрафу, пені) на основне зобов`язання, яке є конкурсним, може бути здійснено лише за період до відкриття провадження у справі про банкрутство та введення мораторію. Грошові вимоги до боржника щодо сплати такої неустойки підлягають визнанню з включенням до шостої черги погашення вимог кредиторів. Натомість вимоги щодо сплати неустойки, нарахованої на конкурсне зобов`язання за період після введення мораторію, підлягають відхиленню. 
37.  Визначення статусу вимог кредитора (конкурсні чи поточні) пов`язується безпосередньо з моментом виникнення цих вимог.
38. Порядок виникнення грошових зобов`язань щодо сплати податків та зборів визначений Податковим кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок адміністрування податків і зборів, що справляються в Україні, відповідальність за порушення податкових зобов`язань, однак не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на які поширюються судові процедури, визначені КУзПБ.
39. У розумінні Податкового кодексу грошовим зобов`язанням платника податків є сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
40. Також у статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1); а штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.265 пункту 14.1).
41. Відповідно до пунктів 54.1, 54.3 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
42. Стаття 57 Податкового кодексу України регулює строки сплати податкового зобов`язання: за загальним правилом платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1); у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу; у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження (пункт 57.3).
43. Податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності (підпункт 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
44. Відповідно до положень пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу. 
45. Зазначена стаття встановлює загальні підстави і порядок надсилання податкового повідомлення-рішення, однак не пов`язує із цією дією виникнення податкового зобов`язання у платника податку. 
46. За змістом положень пунктів 56.17, 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, день закінчення процедури адміністративного оскарження, за загальним правилом, вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків; при зверненні платника податків до суду з позовом про визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. Тобто грошове зобов`язання для цілей здійснення адміністрування податків та зборів може існувати як узгоджене зобов`язання, набувши статусу податкового боргу після настання моменту його сплати, що надає податковому органу можливість здійснення заходів щодо стягнення суми такого зобов`язання, а також як неузгоджене зобов`язання, коли грошове зобов`язання існує, але заходи щодо адміністрування податків та зборів податковими органами не вживаються. Однак неузгодженість суми грошового зобов`язання не означає, що зобов`язання не існує або може не враховуватися при зверненні із заявою про визнання кредиторських вимог відповідно до приписів законодавства про банкрутство. Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №904/1693/19 (на яку посилається Податковий орган у касаційній скарзі) та палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 14.06.2023 у справі №904/5743/20.
47. Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 17.01.2024 у справі №903/51/20 (на яку посилається Податковий орган у касаційній скарзі) зауважив, що положеннями податкового законодавства визначено обов`язок платника податків подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, за кожний встановлений Податковим кодексом України звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню та обов`язок самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Податковим кодексом України для подання податкової декларації. Отже, для цілей розгляду грошових вимог податкового органу до боржника у справі про банкрутство та кваліфікації їх як конкурсних чи поточних, моментом виникнення грошових вимог податкового органу в розумінні КУзПБ слід вважати перший день несплати боржником податку, що настає за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Податковим кодексом України для подання податкової декларації за відповідним податком.
48. Крім того, Верховний Суд у постановах від 27.08.2024 у справі №908/88/22 (на яку посилається Податковий орган у касаційній скарзі), від 02.07.2024 у справі №908/855/22 та від 16.04.2024 у справі №926/869-б/23, від 21.11.2024 у справі №908/1764/20 дійшов висновку, що якщо основне податкове зобов`язання і момент його невиконання, з яким у податкового органу виникає право нарахування штрафних санкцій, виникло у боржника до порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію, відповідно, незалежно від часу документального оформлення таких зобов`язань податковим органом, такі вимоги можуть вважатися конкурсними, тобто такими, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію.
49. У цій справі господарські суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини нарахування Податковим органом штрафних санкцій у загальному розмірі 66464,60 грн у зв`язку з виявленням під час перевірок заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за червень, липень 2022 року та вересень, грудень 2024 року. 
50. Під час розгляду грошових вимог Податкового органу господарські суди попередніх інстанцій, зокрема, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №904/1693/19, встановили, що донараховані суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість за вказані періоди є конкурсними, адже моментом їх виникнення слід вважати перший день несплати Боржником податку, що настав за останнім днем граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 статті 203 Податкового кодексу України для подання податкової декларації з податку на додану вартість за відповідні звітні періоди, що настали до відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника 20.06.2025.
51. Водночас, оскільки на зазначену конкурсну заборгованість поширюється дія мораторію, введеного ухвалою про відкриття провадження у справі від 20.06.2025 відповідно до статті 41 КУзПБ, місцевий господарський суд, з яким погодився господарський суд апеляційної інстанції, визнав неправомірним нарахування Податковим органом на такі зобов`язання штрафних санкцій, відхиливши грошові вимоги до Боржника в зазначеній частині. 
52.  При цьому апеляційний господарський суд зазначив, що право Податкового органу на застосування штрафу та, відповідно, обов`язок Боржника зі сплати такого штрафу як міри відповідальності за вчинення порушення виникли саме за моменту документального виявлення та фіксації відповідного порушення, а не з моменту, коли Боржник фактично вчинив таке правопорушення. 
53. Проте наведені висновки господарських судів першої та апеляційної інстанцій щодо штрафних санкцій суперечать положенням наведених вище норм Податкового кодексу України та висновкам Верховного Суду щодо їх застосування, згідно з якими право нарахування штрафних санкцій виникає у податкового органу в момент порушення відповідного податкового зобов`язання незалежно від часу документального оформлення таких зобов`язань. 
54. Оскільки Податковий орган нарахував штрафні санкції в сумі 66464,60 грн внаслідок порушення Боржником порядку визначення сум податку на додану вартість (шляхом їх заниження) за податкові періоди - червень, липень 2022 року та вересень, грудень 2024 року, а провадження у справі про банкрутство Боржника відкрито 20.06.2025, немає підстав для висновку, що зазначені штрафні санкції нараховано під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів Боржника. 
55. Зазначені штрафні санкції (в разі правомірності їх нарахування), як і донараховані податкові зобов`язання з податку на додану вартість за перелічені періоди належить віднести до конкурсних вимог.
56. Однак під час розгляду грошових вимог Податкового органу в оскаржуваній частині господарські суди першої та апеляційної інстанції, позаяк виходили з помилкових висновків щодо моменту виникнення права на застосування штрафних санкцій, не дослідили обставини щодо обґрунтованості фактично нарахованих Податковим органом штрафних санкцій на підставі певної норми Податкового кодексу України, відповідності їх допущеному Боржником правопорушенню та встановленому законом розміру, правильності обчислення тощо. 
57. Отже, господарський суд першої інстанції не дотримався вимог статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доказів та повного з`ясування обставин, зазначених у пункті 58 цієї постанови, а господарський суд апеляційної інстанції всупереч статті 269 цього Кодексу зазначеного порушення не усунув. Ця неповнота дослідження доказів є наслідком неврахування правових висновків Верховного Суду, наведених у пункті 50 цієї постанови. Зазначене порушення не може бути усунуте Верховним Судом з огляду на межі, встановлені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України. 
58. Наведене надає підстави для висновку про обґрунтованість визначеної скаржником підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а також наявність підстави для скасування оскаржуваних судових рішень з переданням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 зазначеного Кодексу. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
59.  Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно до положень статей 300, 310 Господарського процесуального кодексу України оскаржувані ухвала та постанова господарських судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню в оскаржуваній частині щодо розгляду (відхилення) грошових вимог Податкового органу до Боржника в сумі 66464,60 грн заборгованості зі штрафних санкцій. Справу необхідно передати до суду першої інстанції для нового розгляду в зазначеній частині.
60. Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
61. Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду слід взяти до уваги викладене, з`ясувати обставини обґрунтованості нарахування Податковим органом зазначених штрафних санкцій з огляду на положення Податкового кодексу України та зміст допущеного Боржником порушення (в разі його наявності), надати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін і залежно від установленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Розподіл судових витрат
62. Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області задовольнити частково. 
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2026 та ухвалу Господарського суду Черкаської області від 19.03.2026 у справі №925/433/25 скасувати в частині відмови у визнанні грошових вимог Головного управління ДПС у Черкаській області в сумі 66464,60 грн. Справу в скасованій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді С. Жуков

В. Пєсков