ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 липня 2026 року справа №200/5967/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Пивовар І.В., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року у справі № 200/5967/25 (головуючий суддя І інстанції – Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії від 22 липня 2025 року № 092350009963;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03 листопада 1981 року.
В обґрунтування позову зазначив, що 15.07.2025 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням відповідача від 22.07.2025 № 092350009963 у призначенні пенсії було відмовлено із зазначенням, що за доданими документами до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 через певні недоліки її заповнення.
Таке рішення відповідача є протиправним та таким, що порушує право позивача на належний соціальний захист.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції:
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22 липня 2025 року № 092350009963 «Про відмову у призначенні пенсії».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи: з 02 листопада 1981 року по 26 березня 1982 року; з 30 березня 1982 року по 02 червня 1983 року; з 03 червня 1983 року по 12 липня 1983 року; з 13 липня 1983 року по 01 листопада 1983 року; з 09 жовтня 1986 року по 12 березня 1987 року; з 17 березня 1987 року по 16 липня 1988 року; з 19 липня 1988 року по 11 жовтня 1989 року; з 16 жовтня 1989 року по 12 вересня 1996 року; з 13 вересня 1996 року по 31 грудня 1997 року; з 01 лютого 1999 року по 01 лютого 1999 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за його заявою від 15 липня 2025 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 гривень 96 копійок.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги:
Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
Трудова книжка позивача не відповідає вимогам Інструкції № 162 та Інструкції № 58, оскільки титульна сторінка завірена печаткою підприємства, яке не заповнювало трудову книжку вперше.
Враховуючи, що вік позивача складає 60 років 02 місяці 21 день (на момент звернення), страховий стаж становить 23 роки 07 місяців 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії у відповідності до вимог ч. 2 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, який має становити не менше 32 років, у зв`язку з чим прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 22.07.2025 № 092350009963.
Узагальнені доводи та заперечення позивача:
За змістом відзиву на апеляційну скаргу представник позивача – адвокат Дементьєва Л.В. вважає, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.03.2026 у справі є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам ст. 242 КАС України. Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не містять жодних нових обставин, які б залишились поза увагою суду при ухваленні рішення, не містять обґрунтувань, в чому полягає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права. У зв`язку з цим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2026 справу передано судді-доповідачу – Компанієць І.Д.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів від 16.04.2026 відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2026 (підстава – призначення судді на посаду до іншого суду) справу передано судді-доповідачу Пивовар І.В.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2026 справу прийнято до провадження судді Пивовар І.В.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Відповідно до частини дев`ятої статті 18 КАС України суд проводить розгляд судової справи за матеріалами у формах, визначених Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Однією з підсистем ЄСІКС (ЄСІТС) є «Електронний суд», що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи (пункт 24 Рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи»).
Підсистема «Електронний суд» забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених (пункт 37 Рішення № 1845/0/15-21).
До початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей (п. 128 Рішення № 1845/0/15-21).
Отже, з урахуванням викладеного апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції:
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , має статус внутрішньо переміщеної особи, 15 липня 2025 року через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивача був визначений структурний підрозділ ГУ ПФУ в Запорізькій області.
22 липня 2025 року за наслідками розгляду заяви позивача та поданих ним документів, а також з урахуванням Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), сформованих станом на 16 липня 2025 року, витягу з ЄРС для ФОП станом на 16 липня 2025 року, ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення № 092350009963, яким відмовило в призначенні пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону № 1058.
В результаті розгляду документів, доданих до заяви позивача, не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки виправлення в даті народження внесено підприємством, яке не зазначено у цій трудовій книжці як роботодавець. Для подальшого врахування стажу згідно з трудовою книжкою необхідно надати підтверджуючі довідки про періоди роботи.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить такі записи:
Період з 02 листопада 1981 року по 26 березня 1982 року.
Запис 1 – 02 листопада 1981 року на підставі наказу від 02 листопада 1981 року № 90 позивач був прийнятий до Слов`янського хлібокомбінату учнем столяра.
Запис 2 – 01 січня 1982 року на підставі наказу від 28 грудня 1981 року № 101 переведений столяром 2 розряду.
Запис 3 – 26 березня 1982 року на підставі наказу від 26 березня 1982 року № 17 позивач звільнений за власним бажанням за ст. 38 Кодексу законів про працю Української радянської соціалістичної республіки (далі – КЗпП УРСР).
Період з 30 березня 1982 року по 02 червня 1983 року.
Запис 4 – 30 березня 1982 року на підставі наказу від 29 березня 1982 року № 17 позивач був прийнятий до Слов`янського райпобуткомбінату робочим в майстерню № 16 сел. Райгородок.
Запис 5 – 02 червня 1983 року на підставі наказу від 02 червня 1983 року № 30 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР.
Період з 03 червня 1983 року по 12 липня 1983 року.
Запис 6 – 03 червня 1983 року на підставі наказу від 02 червня 1983 року № 30 позивач був прийнятий до Райагрохімії робочим.
Запис 7 – 12 липня 1983 року на підставі наказу від 12 липня 1983 року № 41 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР.
Період з 13 липня 1983 року по 01 листопада 1983 року.
Запис 8 – 13 липня 1983 року на підставі наказу від 13 липня 1983 року № 45 прийнятий до Слов`янського райпобуткомбінату робочим 1 розряду в майстерню № 16 сел. Райгородок.
Запис 9 – 01 листопада 1983 року на підставі наказу від 01 листопада 1983 року № 70 звільнений у зв`язку з призовом на службу до Радянської Армії.
Період з 09 жовтня 1986 року по 12 березня 1987 року.
Запис 10 – 09 жовтня 1986 року на підставі наказу № 57 (дата і номер не вказані) прийнятий до Слов`янського райпобуткомбінату слюсарем.
Запис 11 – 12 березня 1987 року на підставі наказу від 12 березня 1987 року № 41 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР.
Період з 17 березня 1987 року по 16 липня 1988 року.
Запис без номера на аркушах 6-7 – 17 березня 1987 року на підставі наказу від 16 березня 1987 року № 36 позивач прийнятий на роботу на фабрику «Донецькпромсировина» апаратником 3 розряду на Слов`янську дільницю.
Запис без номера на аркушах 6-7 – 16 липня 1988 року на підставі наказу від 18 липня 1988 року № 96 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УСРС.
Період з 19 липня 1988 року по 11 жовтня 1989 року.
Запис 14 – 19 липня 1988 року на підставі наказу від 19 липня 1988 року № 40-к прийнятий до Донецького промкомбінату облспоживсоюзу налагоджувальником термостатів 4 розряду в цех полімерних виробів.
Запис 15 – 11 жовтня 1989 року на підставі наказу від 12 жовтня 1989 року № 58к звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР.
Період з 16 жовтня 1989 року по 12 вересня 1996 року.
Запис 16 – 16 жовтня 1989 року на підставі наказу від 17 жовтня 1989 року № 10 прийнятий до малого підприємства «Полімер» апаратником 3 розряду.
Запис 17 – 12 вересня 1996 року на підставі наказу від 12 вересня 1996 року № 37 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР.
Період з 13 вересня 1996 року по 01 лютого 1999 року.
Запис 18 – 13 вересня 1996 року на підставі наказу від 14 вересня 1996 року № 7 позивач був прийнятий на роботу до приватного підприємства «Товако» реалізатором.
Запис 19 – 01 лютого 1999 року на підставі наказу від 01 лютого 1999 року № 3 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.
Період з 02 лютого 2000 року – запис про звільнення відсутній.
Запис 20 – 02 лютого 2000 року на підставі трудового договору від 02 лютого 2000 року № 1102 позивач був прийнятий до суб`єкта підприємницької діяльності – фізичної особи ОСОБА_2 на посаду комерційного директора.
Запис про звільнення (припинення трудових відносин) позивача з цим роботодавцем в трудовій книжці відсутній.
Період з 09 червня 2015 року по день звернення за призначенням пенсії.
Запис 21 – 09 червня 2015 року на підставі наказу від 09 червня 2015 року № 2 позивач був прийнятий до Християнської місії милосердя «Ковчег» при Об`єднанні церков християн віри євангельської п`ятидесятників в Донецькій області директором.
Після 09 червня 2015 року будь-яких інших записів про роботу (переведення, звільнення тощо) трудова книжка позивача не містить.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 заповнена 03 листопада 1981 року і на титульному аркуші в графі «Дата народження» містить запис «1965 25 квітня».
На титульному аркуші трудової книжки між графами «Прізвище» та «Ім`я» внесений запис такого змісту: «24 квітня 1965 року, згідно з паспортом НОМЕР_3 , виданим 07 липня 2004 року», засвідчений печаткою ХММ «Ковчег».
На зворотному боці обкладинки трудової книжки міститься запис такого змісту: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вірити згідно з паспортом НОМЕР_3 , виданим Слов`янським УМВС України в Донецькій області 07 липня 2004 року», внесений директором ХММ «Ковчег» ОСОБА_1 , засвідчений його підписом та печаткою ХММ «Ковчег».
Як свідчать Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), станом на 16 липня 2025 року в системі персоніфікованого обліку містились відомості про страховий стаж, набутий ОСОБА_1 з 1998 року, в тому числі:
страхувальник – приватне підприємство «Товако» (ідентифікаційний код 23340595) – за 1998 рік повністю та 31 день січня 1999 року (наявні дані про суму заробітку для нарахування пенсії, кількість днів страхових відносин та позначки про сплату страхових внесків);
страхувальник – ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) – за 2005 рік повністю, за 2006 рік повністю, за 2007 рік повністю, за 2008 рік повністю, за 2009 рік повністю, за 2010 рік повністю, за 2011 рік повністю, за 2012 рік повністю, за 2013 рік повністю, за 2014 рік повністю, за 2015 рік повністю, за 2016 рік повністю, за 2017 рік повністю, за 2018 рік повністю, за 2019 рік повністю, за січень-лютий і червень-грудень 2020 року, за 2021 рік повністю, за 2022 рік повністю, за 2023 рік повністю, за 2024 рік повністю (наявні дані про суму заробітку для нарахування пенсії, кількість днів страхових відносин та позначки про сплату страхових внесків);
страхувальник – ХММ «Ковчег» (ідентифікаційний код 21971475) – за 22 червня та липень-грудень 2015 року, за 2016 рік повністю, за 2017 рік повністю, за 2018 рік повністю, за 2019 рік повністю, за 2020 рік повністю, за 2021 рік повністю, за 2022 рік повністю, за 2023 рік повністю, за 2024 рік повністю, за січень-червень 2025 року (наявні дані про суму заробітку для нарахування пенсії, кількість днів страхових відносин та позначки про сплату страхових внесків).
Висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Згідно частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, а також дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про необхідність ухвалення судового рішення з огляду на такі мотиви та положення законодавства.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі Закон № 1058).
Відповідно до положень статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. (абзац 1 частини другої ст. 24 Закону № 1058)
На підставі частини четвертої статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
На підставі статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок 637) , основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).
Пунктом 17 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110 (далі Інструкція № 58) встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Станом на час внесення спірних записів в трудову книжку позивача, зокрема, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі Інструкція № 162), пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.
Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
На підставі пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.
Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.
Судами встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03 листопада 1981 року позивач ОСОБА_1 працював:
з 02 листопада 1981 року по 26 березня 1982 року учнем столяра та столяром в Слов`янському хлібокомбінаті (записи 1-3);
з 30 березня 1982 року по 02 червня 1983 року робочим в майстерні № 16 Слов`янського райпобуткомбінату (записи 4-5);
з 03 червня 1983 року по 12 липня 1983 року робочим в Райагрохімії (записи 6-7);
з 13 липня 1983 року по 01 листопада 1983 року робочим в майстерні № 16 Слов`янського райпобуткомбінату (записи 8-9);
з 09 жовтня 1986 року по 12 березня 1987 року слюсарем в Слов`янському райпобуткомбінаті (записи 10-11);
з 17 березня 1987 року по 16 липня 1988 року апаратником на фабриці «Донецькпромсировина» (записи без номера на аркушах 6-7);
з 19 липня 1988 року по 11 жовтня 1989 року налагоджувальником термостатів в Донецькому промкомбінаті облспоживсоюзу (записи 14-15);
з 16 жовтня 1989 року по 12 вересня 1996 року апаратником малого підприємства «Полімер» (записи 16-17);
з 13 вересня 1996 року по 01 лютого 1999 року реалізатором в приватному підприємстві «Товако» (записи 18-19).
Вказані записи підтверджують зайнятість ОСОБА_1 та містять необхідні відомості, достатні для зарахування відповідних періодів роботи до його страхового стажу.
Судом встановлено, що при первісному заповненні відомостей про працівника на титульному аркуші трудової книжки серії НОМЕР_1 була допущена помилка під час зазначення дати (дня народження) позивача (замість « ІНФОРМАЦІЯ_2 » помилково вказано «1965 25 квітня»).
Однак ця помилка виправлена з дотриманням вимог п. 2.13 Інструкції № 58 шляхом внесення відповідного запису зворотному боці титульного аркуша трудової книжки, в якому дата народження позивача – « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вказана на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 .
Виправлення внесено ОСОБА_1 як директором ХММ «Ковчег», засвідчено його підписом і печаткою ХММ «Ковчег».
Суд зауважує, що формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Вказані записи є послідовними, містять підпис відповідальної особи та печатки підприємств, що дозволяє чітко ідентифікувати посаду та підприємство на якому позивач працював у спірні періоди.
Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому, зазначені відповідачем недоліки, за умови їх виправлення з дотриманням вимог п. 2.13 Інструкції № 58, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаних періодів роботи до стажу роботи позивача.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі 490/12392/16-а (провадження К/9901/2310/18) в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22 липня 2025 року № 092350009963 «Про відмову у призначенні пенсії» та зобов`язав пенсійний орган зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи: з 02 листопада 1981 року по 26 березня 1982 року; з 30 березня 1982 року по 02 червня 1983 року; з 03 червня 1983 року по 12 липня 1983 року; з 13 липня 1983 року по 01 листопада 1983 року; з 09 жовтня 1986 року по 12 березня 1987 року; з 17 березня 1987 року по 16 липня 1988 року; з 19 липня 1988 року по 11 жовтня 1989 року; з 16 жовтня 1989 року по 12 вересня 1996 року; з 13 вересня 1996 року по 31 грудня 1997 року; з 01 лютого 1999 року по 01 лютого 1999 року і прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за його заявою від 15 липня 2025 року.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.
З огляду на вищезазначене доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача.
При цьому суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява № 387/03, 20.09.2012, п. 53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На думку колегії суддів, оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Висновки щодо розподілу судових витрат:
Відповідно до частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, тому з урахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року у справі № 200/5967/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року у справі № 200/5967/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 07 липня 2026 року.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному статтею 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 07 липня 2026 року.

Головуючий суддя І.В. Пивовар

Судді А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв