справа № 691/50/26
провадження № 2/691/574/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року	Городищенський районний суд  Черкаської області	

В складі:
головуючого судді Савенко О.М.
з участю секретаря судового засідання Шмунь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- встановив:
ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» звернулося в Городищенський районний суд Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач мотивує, що 30 січня 2019 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №22036000109325. Відповідно до п.1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит в сумі 49600,00 грн. строком на 60 місяців з 30 січня 2019 року по 30 січня 2024 року. Відповідач мав сплачувати платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту. Кредит, згідно до п.1.2 було видано на споживчі потреби відповідача. При цьому відповідач мав сплачувати процентну винагороду банку, щомісячно в розмірі 0,001% річних суми кредиту. Обслуговуванням кредиту охоплювалося здійснення щомісячного електронного нагадування про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо заборгованості через дистанційні системи управління. Всі умови щодо надання кредиту, його обслуговування, погашення заборгованості, визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та на умовах страхування життя. Відповідно до п.2.1 кредитного договору з метою обслуговування кредиту банк відкрив позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості в банку. Відповідач набув обов`язку сплачувати кредит та сплачувати проценти і комісію у валюті кредиту з використанням графіку платежів по кредиту, щомісяця в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості. 30 січня 2019 року до укладення кредитного договору №22036000109325 від 30 вересня 2019 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 було підписано заяву – анкету на отримання готівкового кредиту та Паспорт споживчого кредиту. 28 травня 2025 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено договір №28/05/25/1 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №22036000109325 від 30 січня 2019 року. 28 травня 2025 року відбулася передача права вимоги за вказаним договором з дати підписання Реєстру прав вимоги і до нього занесено інформацію про ОСОБА_1 за №499. Відповідне повідомлення було направлене АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» на адресу ОСОБА_1 з вимогою внести кошти у рахунок заборгованості в сумі 54803,38 грн., що відповідало розміру зобов`язань за договором на дату відправлення повідомлення і зазначено, що нові нарахування із зобов`язань зі сплати пені та штрафів за договором, якщо такі будуть нараховуватися, то будуть повідомлені новим кредитором. 01 вересня 2019 року ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» інформувало ОСОБА_1 про сплату заборгованості в розмірі 54803,38 грн та намірами подати позов до суду. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, станом на 23 грудня 2025 року утворилася у відповідача заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 54803,38 грн., яка складається із: простроченої заборгованості 17358,89 грн., прострочених відсотків 0,36 грн., простроченої комісії 37444,13 грн., для стягнення якої прийнято рішення звернутися до суду із сплатою судових витрат у розмірі судового збору 2422,20 грн. (а.с. 1-5, том 1).
На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом направлено запит щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_1 (а.с.159, том 1).
Місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 підтверджується довідкою виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаського району Черкаської області від 20 січня 2026 року №01-02-31/369 (а.с.160, том 1).
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 13 січня 2025 року у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, з наданням відповідачу часу для подачі відзиву та пред`явлення зустрічного позову (а.с.157, том 1).
29 січня 2026 року від відповідача до проведення підготовчого засідання зареєстровано клопотання про долучення доказів до справи (а.с.3-19 том 2).
В підготовчому засіданні 29 січня 2026 року постановлено ухвалу суду про витребування доказів у позивача, закриття підготовчого провадження та призначення цивільної справи до судового розгляду з викликом сторін до суду (а.с.165-166, том 1). 
16 лютого 2026 року за вхідним №854/26 на виконання ухвали Городищенського районного суду Черкаської області позивач ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» надіслав клопотання про долучення доказів до справи (а.с.168-251, том 1, а.с.1-5, том 2).
У судове засідання представник позивача ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», повідомлений, не з`явився, за змістом позовної заяви, просив розглянути цивільну справу без участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.1-5, том 1). 
Відповідач ОСОБА_1 будучи вчасно та належним чином повідомленим про розгляд цивільної справи, шляхом надіслання рекомендованих повідомлень, судових повісток з відміткою про отримання та розміщення оголошення про виклик до суду, на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за веб-адресою: https://gd.ck.court.gov.ua., отриманням ухвали про відкриття провадження з додатками, у судові засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, як і не надіслав заяв чи то клопотань про розгляд справи у його відсутність або перенесення розгляду. 
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, враховуючи належне повідомлення сторін, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У відповідності до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Позивач повинен зазначити і довести підстави позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свої матеріально-правові вимоги. 
Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У справі "Церква села Сосулівка проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об`єднаного Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, N 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. "Беллет проти Франції", рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36). Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Предметом вимоги позивача є порушення відповідачем у справі вимог ст.ст.509, 526, 530, 527, 610,611,1054 ЦК України та відшкодування понесених судових витрат, згідно ст.ст.133,141 ЦПК України.
Правові відносини, які склалися між позивачем та відповідачем, на думку суду, підпадають під вид цивільно-правових відносин – зобов`язання і є зобов`язальними та регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», з врахуванням наступного.
Згідно до ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться – ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні – ст. 530 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 610, 611 ЦК України, зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У відповідності ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В ході судового розгляду із досліджених судом доказів встановлено.
Позивач - ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», код ЄДРПОУ 41904846, місце знаходження юридичної особи м.Київ вул.Жилянська будинок №5Б офіс 5 (а.с.9-10, том 1).
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України Серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 (а.с.53-54, том 1).
30 вересня 2019 року до укладення кредитного договору №22036000109325 від 30 вересня 2019 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 було підписано заяву – анкету на отримання готівкового кредиту та Паспорт споживчого кредиту (а.с.26-52, том 1). 30 січня 2019 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №22036000109325 (а.с.26, том1). Відповідно до п.1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит в сумі 49600 грн. строком на 60 місяців з 30 січня 2019 року по 30 січня 2024 року. Відповідач мав сплачувати платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту. Кредит, згідно до п.1.2 було видано на споживчі потреби відповідача. При цьому відповідач мав сплачувати процентну винагороду банку, щомісячно в розмірі 3,5% річних суми кредиту (а.с.26-52, том1). Всі умови щодо надання кредиту, його обслуговування, погашення заборгованості, визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та на умовах страхування життя (а.с.31-52, том 1). Згідно до п.2.1 кредитного договору з метою обслуговування кредиту банк відкрив позичальнику єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості в банку (а.с.31-52, том1). Відповідач набув обов`язку сплачувати кредит та сплачувати проценти і комісію у валюті кредиту з використанням графіку платежів по кредиту, щомісяця в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості (а.с.26, том 1). 28 травня 2025 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» укладено договір №28/05/25/1 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №22036000109325 від 30 січня 2019 року (а.с.14-17, том 1). 28 травня 2025 року відбулася передача права вимоги за вказаним договором з дати підписання Реєстру прав вимоги до боржників і до нього занесено інформацію про ОСОБА_1 за №499 (а.с.18, том 1). Відповідне повідомлення було направлене АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» на адресу ОСОБА_1 з вимогою внести кошти у рахунок заборгованості в сумі 54803,38 грн. (а.с.128, том 1), а в разі нових нарахувань із зобов`язань зі сплати пені та штрафів за договором, якщо такі будуть нараховуватися, то будуть повідомлені новим кредитором. Відповідач в цей період відповідно до розрахунку заборгованості, не виконував свої зобов`язання перед банком та станом на 25 травня 2025 року утворилася у відповідача заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 54803,38 грн., яка складається із: простроченої заборгованості 17358,89 грн., прострочених відсотків 0,36 грн., простроченої комісії 37444,13 грн. (а.с.22-25, том 1).
Таким чином, із вивчених і досліджених судом доказів, суд робить висновок, підписанням вищевказаного кредитного договору №2203600019325 від 30 січня 2019 року відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомилася із схемою та правилами кредитування в АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», отримав проекти документів, ознайомився з усіма їх умовами, приймаючи умови позичальника. ОСОБА_1 , підписуючи кредитний договір в паперовому вигляді з використанням власного підпису, підтвердив, що умови йому зрозумілі та підтвердив, що їх адаптовано до його потреб та фінансового стану, а інформація надана кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства, забезпечує правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (а.с.26-30, том 1).
Кредитний договір №2203600019325 від 30 січня 2019 року і Паспорт споживчого кредиту вказують за своїм змістом, що відповідач ознайомився з Правилами надання споживчого кредиту в АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та умовами страхування життя позичальника, які є їх невід`ємною частиною, після чого добровільно без примусу чи тиску заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заяву, в якій вказав свої персональні дані, а саме прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адрес електронної пошти, номер банківської картки для перерахунку коштів, місце реєстрації/проживання, пройшов процедуру відкриття банківського рахунку (а.с.26, том 1). Всі покрокові дії виконані відповідачем відповідно до порядку дій споживача в системі кредитування АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» свідчать про бажання скористатися отриманими фінансовими послугами під відповідною торговельною маркою АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (а.с.26-30, том 1). За результатами перевірки даних про особу та аутентифікації поточного банківського рахунку, згідно з стандартами відповідних платіжних систем, було прийнято рішення про кредитування відповідача (а.с.28, том 1). Укладення кредитного договору з використанням заяви - анкети, не можливе без дотримання вищевказаного алгоритму дій відповідачем. Пройшовши ідентифікацію/верифікацію, відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив власним підписом, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним знати учаснику кредитних відносин відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.26-30, том 1). Крім того, відповідач, підписавши Паспорт споживчого кредиту до кредитного договору №№2203600019325 від 30 січня 2019 року, слід вбачати ознайомлений з умовами кредитування з урахуванням побажань його як споживача, інформацією щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядком повернення кредиту (а.с.27).
Укладенням договору факторингу від 28 травня 2025 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» №28/05/25/1 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №2203600019325 від 30 січня 2019 року, підтверджено, що 28 травня 2025 року відбулася передача права вимоги за вказаним договором з дати підписання Реєстру прав вимоги і до нього занесено інформацію про ОСОБА_1 за №499, як боржника. Відповідне повідомлення було направлене АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» на адресу ОСОБА_1 з вимогою внести кошти у рахунок заборгованості в сумі 54803,38 грн., що відповідало розміру зобов`язань за договором на дату відправлення повідомлення і зазначено, що нові нарахування із зобов`язань зі сплати пені та штрафів за договором, якщо такі будуть нараховуватися, то будуть повідомлені новим кредитором. 02 червня 2025 року ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» інформувало ОСОБА_1 про сплату заборгованості в розмірі до 54803,38 грн. і в разі несплати про наміри подати позов до суду (а.с.128, том 1). У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, станом на 28 травня 2025 року утворилася у відповідача заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 54803,38 грн., яка складається із: простроченої заборгованості 49600 грн., прострочених відсотків 0,36 грн., простроченої комісії 37444,13 грн., для стягнення якої прийнято рішення звернутися до суду із сплатою судових витрат у розмірі судового збору 2422,40 грн. відповідно до платіжної інструкції №1172 від 26 грудня 2025 року (а.с.6,22-25, том 1). ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» є юридичною особою і має Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, Статут, затверджений загальними зборами учасників від 01 лютого 2023 року, який є установчим документом, та регламентує порядок створення і припинення юридичної особи, правове становище і межі правоздатності (а.с.9, том 1). 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, ст.ст. 626,628 ЦК України.
Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася, ч.2 ст.639 ЦК України. 
За приписами п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, що передбачено ч. 1 ст. 513 ЦК України.
Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 ст.1077 ЦК України, визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно норм Закону України «Про захист прав споживачів», у споживача є можливість протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору. Таким правом відповідач не скористалася.
Позивач, особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинна подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинен подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).
Позивачем доведено та обґрунтовано належними доказами наявність права вимоги за за кредитним договором №2203600019325 від 30 січня 2019 року до ОСОБА_1 тому, враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти, але, на думку суду, без заборгованості простроченої комісії в сумі 37444,13 грн. за користування грошовими коштами, остільки такий розмір здійсненого нарахування, суду не підтверджений належними і допустимими доказами, не містить математичних розрахунків для перевірки нарахування, що є обов`язковим для суду при прийнятті рішення у справі. У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів у розмірі, встановленому законом або договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Так, у позовній заяві та у розрахунку заборгованості не наведено обґрунтовання вказаних сум по кредитному договору №2203600019325 від 30 січня 2019 року за всіма їх складовими із зазначенням застосованої процентної ставки, періоду за який нараховано заборгованість, сплачених позичальником сум та інших даних, необхідних для перевірки правильності нарахувань та обчислень суми утвореної заборгованості, а зазначено лише загальні суми, які між собою різняться та не завжди узгоджуються в послідовності рішень. Крім того, у розрахунку відсутні дані щодо руху коштів на рахунку, суми, які фактично були отримані позивачем від відповідача. Надання детального обґрунтованого розрахунку заборгованості є обов`язком позивача, оскільки суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення первісним кредитором розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких розрахунок грунтується, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19.
У суду першої інстанції не має підстав для висновку сумніватися про доведеність укладення з відповідачем вищевказаного кредитного договору позивачем, для протилежних висновків. Відповідач фактично отримав те, на що розраховував при укладенні договору та фактичне перерахування коштів на його рахунок не призвело до збільшення обсягу зобов`язань по кредиту.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
У своїх рішення Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, вказує, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання щодо погашення суми заборгованості, і це є істотним порушенням за кредитним договором, то заміна первісного кредитора, не може трактуватися на користь відповідача, як причини невиконання зобов`язання і тому, суд обґрунтовано стверджує, на підставі досліджених доказів, що в результаті дій позивача, відповідач ОСОБА_1 не був позбавлений можливості отримати належну суму кредиту, сплатити тіло кредиту і відсотки у погоджений строк, використала кредитні кошти у власних інтересах, і тому слід з нього, як відповідача, стягнути на користь позивача частково розмір обгрунтованої заборгованості, яка утворилася. Суд бере до уваги, що відповідач у судові засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, як і не надіслав заяв чи то клопотань про розгляд справи у його відсутність або перенесення розгляду. 
При прийнятті рішення в цій частині позовних вимог позивача, суд, застосовує принцип добросовісності, який полягає в тому, що відповідно ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами, наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не є вичерпним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Крім того, 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, яким внесені зміни до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Так, відповідно до ч.5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів, які оцінивши, прийшов до висновку про їх часткове задоволення з виключенням розміру заборгованості простроченої комісії за користування кредитними коштами в розмірі 17359,25 грн. на підставі кредитного договору №2203600019325 від 30 січня 2019 року. Заходи забезпечення позову судом не вживалися.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення судових витрат у виді сплаченого судового збору. 
Так, позивачем, сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. відповідно до платіжної інструкції №1772 від 26 грудня 2025 року (а.с.6, том 1), який суд стягує з відповідача, на користь позивача, згідно ст. 141 ЦПК України, так як вважає їх обгрунтованими і такими що підлягають до задоволення як підтверджені у відповідності із цивільно - процесуальним законодавством України. 
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.55, 129 Конституції України, ст. ст. 207, 509, 526, 527, 530, 599, 610, 611, 626, 628, 638, 639, 1048, 1054, 1055, 1077 ЦК України, ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 137, 141, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», суд,-
ухвалив:
позовну заяву ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити частково. 
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», код ЄДРПОУ 41904846, місце знаходження юридичної особи м. Київ вул. Жилянська будинок №5Б офіс 5, частково, заборгованість за кредитним договором №2203600019325 від 30 січня 2019 року у розмірі 17 359, 25 грн., яка складається із 17358,89 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу і 0,36 грн. сума заборгованості за відсотками. 
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , на користь ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», код ЄДРПОУ 41904846, місце знаходження юридичної особи м.Київ вул.Жилянська будинок №5Б офіс 5, судові витрати по сплаті судового збору, в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
У задоволенні інших позовних вимог позивача відмовити.
Копію рішення суду направити сторонам, для відому.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішення, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - https://gd. ck. court. gov. ua.

Суддя 	О. М. Савенко