П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13523/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Віятик Наталія Володимирівна 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
27 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Яремчукa К.О.  Сушка О.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання дій та рішення протиправними.

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, в якому просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення правил військового обліку;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення правил військового обліку;
- визнати протиправними дії ЦВЛК ЗСУ щодо скасування постанови військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 за довідкою від 18.03.2022 №27/1150 з висновком "непридатний до в/служби з виключенням з військового обліку" щодо ОСОБА_1 , оформлену довідкою ВЛК та зобов`язання повторного медичного огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- скасувати протокол засідання ВЛК ЦВЛК ЗСУ від 28.11.2023 №1102 в частині скасування постанови військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 за довідкою від 17.03.2022 №27/1150 з висновком "непридатний до в/служби з виключенням з військового обліку" щодо ОСОБА_1 , оформлену довідкою ВЛК та зобов`язання повторного медичного огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказав на протиправні дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.
Рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано протокол Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 28.11.2023 року №1102 в частині скасування постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 за довідкою BЛК №27/1150 від 17.03.2022 щодо ОСОБА_1 та зобов`язання повторного медичного огляду.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про скасування статусу позивача було формальним, немотивованим та не містило аналізу стану здоров`я особи на момент первинного огляду, а відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували обґрунтованість такого перегляду.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Центральна військово-лікарська комісія ЗСУ в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та відмовити у позові, посилаючись на те, що перевірка проводилася на виконання рішення РНБО та Указу Президента України № 576/2023 щодо перегляду рішень про непридатність, прийнятих під час воєнного стану. Апелянт стверджує, що ЦВЛК має дискреційні повноваження скасовувати будь-які постанови підпорядкованих ВЛК, а захворювання позивача за медичними критеріями насправді не підпадає під дію пункту «а» статті 54 Розкладу хвороб. Також скаржник зазначає, що законодавство не вимагає обов`язкової присутності особи при службовому перегляді постанови ВЛК. 
Позивач у відзиві заперечує проти доводів апеляційної скарги, вказуючи, що ЦВЛК проігнорувала вимоги суду про надання доказів під час розгляду справи в першій інстанції, а саме рішення про скасування його статусу не містить жодного об`єктивного медичного обґрунтування, окрім посилання на запит правоохоронних органів.

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 як військовозобов`язаний.
За результатами проходження медичного огляду військовозобов`язаного, 17.03.2022 року Військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 прийнято постанову у формі довідки №27/1150 про непридатність до військової служби ОСОБА_1 та виключення його з військового обліку на підставі статті 54а, 64б, 52г, 10в Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби.
Згідно Витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України №1102 від 28.11.2023 постанову військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 за довідкою від 17.03.2022 №27/1150 з висновком «непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку» щодо ОСОБА_1 скасовано та згідно пункту 2 протоколу визнано таким, що підлягає повторному медичному огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно вимог Положення
Підставою для прийняття такого рішення відповідачем визначено, що захворювання військовозобов`язаного не підпадає під дію вимог пункту «а» статті 54 Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби.
З копії електронного військово-облікового документу з "Резерв+" встановлено, що позивач обліковується як не військовозобов`язаний у зв`язку з непридатністю, а також у документі міститься інформація про виявлення порушення правил військового обліку.
10.08.2025 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо зняття позначки «порушення правил військового обліку» та повідомлення причин внесення таких даних.
Листом від 18.08.2025 №163/1 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача про скасування Центральною військово-лікарською комісією ЗСУ постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 за довідкою №27/1150 від 17.03.2022 та повідомив про необхідність особисто з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 для отримання направлення для проходження ВЛК для визначення ступеню придатності до військової служби під час мобілізації в особливий період.
Позивач вважає, що Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України протиправно скасовано постанову військо-лікарської комісії за довідкою військово-лікарської комісії №27/1150 щодо непридатності його до військової служби та зняття з військового обліку та ІНФОРМАЦІЯ_5 протиправно внесено відомості про порушення ним правил порушення військового обліку, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

ІV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 

Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25.03.1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного протоколу).
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Згідно з частиною сьомої статті 1 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Отже, військова служба передбачає професійну діяльність саме придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
Відповідно до частини десятої статті 2 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402 (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного протоколу).
Положенням № 402 врегульовано процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями.
Так, відповідно до пунктів 1.1-1.3 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України обґрунтовує законність своїх дій посиланнями на Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 серпня 2023 року «Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», введене в дію Указом Президента України від 12 вересня 2023 року № 576/2023. Проте суд зазначає, що вказані акти передбачають перевірку обґрунтованості рішень військово-лікарських комісій та ініціювання їх перегляду саме у встановленому законом порядку, що не означає права на автоматичне або невмотивоване скасування раніше набутого особою статусу.
Аналізуючи довід апелянта про наявність запиту від правоохоронних органів як підстави для скасування рішення, суд наголошує, що запит слідчого управління Національної поліції є лише приводом для початку процедури контролю, але не є самостійним доказом медичної непридатності чи помилковості діагнозу. 
Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. 
Оскільки Центральна військово-лікарська комісія Збройних Сил України, всупереч вимогам ухвали суду першої інстанції від 01 травня 2026 року, не надала жодних матеріалів, на підставі яких лікарі-експерти дійшли висновку про невідповідність діагнозу статті 54 «а» Розкладу хвороб, суд першої інстанції обґрунтовано розцінив таку бездіяльність як нездатність органу довести правомірність свого акта.
Щодо тверджень скаржника про його дискреційні повноваження та неможливість суду втручатися у медичну оцінку, колегія суддів зауважує, що дискреція не є синонімом свавілля.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд перевіряє, чи прийняті рішення суб`єктів владних повноважень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення, та пропорційно, з дотриманням балансу між несприятливими наслідками для особи та цілями рішення. Суд не встановлює діагноз позивачу, проте здійснює правову оцінку процедури та мотивування індивідуального акта. У спірному протоколі № 1102 відсутній будь-який аналіз стану здоров`я ОСОБА_1 на момент 2022 року, немає посилань на результати лабораторних досліджень чи оглядів, які б спростовували попередній висновок про значні порушення функцій підшлункової залози. Таким чином, рішення Центральної військово-лікарської комісії не відповідає принципу обґрунтованості та належного урядування.
Суд апеляційної інстанції також враховує Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402. 
Пункт 2.1 вказаного Положення передбачає, що постанова військово-лікарської комісії скасовується у випадках, коли вона на дату її прийняття не відповідала законодавству або була прийнята на підставі недійсних документів. Відповідач не надав жодних доказів того, що довідка № 27/1150 від 17 березня 2022 року ґрунтувалася на підроблених документах або що на той момент стаття 54 Розкладу хвороб була застосована з грубим порушенням медичних стандартів. Формальне посилання на те, що «захворювання не підпадає під пункт «а»», без пояснення причин, чому встановлений раніше важкий перебіг панкреатиту з порушенням функцій тепер вважається іншим станом, свідчить про порушення правової визначеності.
Довід апелянта про те, що присутність особи при перегляді не є обов`язковою, не може бути підставою для визнання рішення законним, якщо саме рішення не містить внутрішньої логіки та доказової бази. 
Суд погоджується з висновком першої інстанції, що необґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень є самостійною підставою для його скасування. 
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду в оскаржуваній відповідачем частині не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2026 року у справі № 120/13523/25 є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частин 1 - 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції, що оскаржується, відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги, які були підставою для відкриття апеляційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують висновки суду першої інстанції по суті справи, а тому не приймаються судом як належні.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав вважати оскаржуване рішення помилковим.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча | | | Гнап Д.Д.
Судді | | | Яремчук К.О.    Сушко О.О.