Справа № 344/3875/25 
Провадження № 22-ц/4808/1575/26 
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  Девляшевського В.А.,
суддів:  Луганської В.М., Баркова В.М.,
секретаря  Кузів А.В.,
з участю: представника ОСОБА_1 та приватного виконавця Безрукого О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючою суддею Татаріновою О.А. 15 червня 2026 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О.В. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,
в с т а н о в и в:
У червні 2026 року приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукий О.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа. Вказав, що на його виконанні знаходиться виконавче провадження 78497662 з примусового виконання виконавчого листа №344/3875/25 виданого 18.06.2025 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики від 16.02.2022 в розмірі 14000 Євро.
Подання обґрунтоване тим, що 02 липня 2025 року постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження №78407662 з примусового виконання виконавчого документа. 
Постановою приватного виконавця боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за її неподання або внесення завідомо неправдивих відомостей. Одночасно ОСОБА_2 направлено пам`ятку про права та обов`язки, виклик приватного виконавця від 02 липня 2025 року №01-29/8477 із вимогою з`явитися 10 липня 2025 року, а також повідомлено про право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження в автоматизованій системі.
Зазначив, що постанова про відкриття виконавчого провадження та виклик були направлені боржнику рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, однак законні вимоги приватного виконавця Ткачук Ю.П. не виконав. Крім того, боржник не з`являється на вимоги виконавця, не надає пояснення за фактами невиконання судових рішень, що на думку приватного виконавця, свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду.
Приватний виконавець також вказав, що ним вичерпано всі заходи примусового виконання виконавчого документа, тому тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є єдиним можливим способом забезпечення виконання рішення суду. 
З огляду на викладене просив тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянина ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №344/3875/25.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 червня 2026 року в поданні приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О.В. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа відмовлено.
Не погодившись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її постановленою з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що боржник, будучи належним чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження, не виконав законних вимог приватного виконавця: не з`явився за викликами, не подав декларацію про доходи та майно, передбачену Законом України «Про виконавче провадження», не надав пояснень щодо невиконання рішення суду, відомостей про належні йому доходи, майно та інші активи, необхідні для вчинення виконавчих дій. При цьому постанова про відкриття виконавчого провадження та виклики неодноразово направлялися боржнику рекомендованими листами за адресою, зазначеною у виконавчому документі, а тому він вважається належним чином повідомленим про початок примусового виконання рішення та покладені на нього обов`язки.
Вказує, що відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний подати декларацію про доходи та майно, своєчасно з`являтися на вимогу виконавця та надавати пояснення щодо невиконання рішення суду. Неотримання поштової кореспонденції не звільняє його від виконання цих обов`язків та не спростовує факту належного повідомлення, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 червня 2018 року у справі №904/9904/17.
Зазначає, що приватним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, здійснено перевірку державних реєстрів, за результатами якої нерухомого майна та іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено. Водночас встановлено, що за боржником зареєстровано два транспортні засоби, які оголошено в розшук, однак боржник, незважаючи на неодноразові вимоги виконавця, їх не пред`явив. Крім того, запит приватного виконавця до дружини боржника щодо наявності спільного майна залишився без відповіді.
Скаржник вказує, що згідно з інформацією Державної міграційної служби України у боржника наявний паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Також ОСОБА_2 здійснював неодноразовий перетин кордону, що, на думку апелянта, свідчить про можливість його виїзду за межі України та ускладнить виконання судового рішення.
На переконання апелянта, приватним виконавцем вжито всіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення, однак боржник жодних дій, спрямованих на його виконання, не вчинив. Тому вважає, що обмеження у праві виїзду за межі України є єдиним ефективним заходом забезпечення виконання судового рішення. 
Просить скасувати оскаржену ухвалу та задовольнити подання приватного виконавця.
Апеляційним судом у встановленому порядку завчасно надсилались повідомлення ОСОБА_2 про час і місце судового засідання. Вважається, що ОСОБА_2 належним чином повідомлений про розгляд справи, однак він в судове засідання не з`явився. Враховуючи належне повідомлення, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в зв`язку із його неявкою не вбачає.
В засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Приватний виконавець апеляційну скаргу з викладених у ній підстав підтримав. Пояснив, що ним виконано всі передбачені законом дії для виконання рішення суду, однак з боржника з його банківських рахунків стягнуто орієнтовно 1000 євро. Вказав, що боржник приховує від реалізації на погашення боргу дві автомашини, одна з яких марки «Тойота» є дороговартісною.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Суд встановив, 18.06.2025 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист по справі №344/3875/25 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики від 16.02.2022 в розмірі 14 000 Євро.
02.07.2025 відкрито виконавче провадження №78407662 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа.
Пунктом 2 постанови зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження боржнику було направлено пам`ятку про його права та обов`язки, а також виклик приватного виконавця з вимогою з`явитись до приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О.В. з приводу виконання судового рішення та ін. документи. 
02 липня 2025 року приватним виконавцем Безруким О.В. надсилався виклик від 02.07.2025 №01-29/8477 з вимогою з`явитись 10.07.2025 о 10:00 год. до приватного виконавця.
Дана вимога була направлена боржнику рекомендованим листом.
У зв`язку з невиконанням вимог приватного виконавця Безрукого О.В., приватним виконавцем складено Акт від 10.07.2025.
Згідно з відповіддю директора Державної міграційної служби України Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ОСОБА_2 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 01.11.2016, органом видачі 2626.
Згідно відомостей Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 15.07.2025 р. та Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області від 07.07.2025 за боржником ОСОБА_2 не зареєстроване майно, на яке можна звернути стягнення.
16 липня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Безруким О.В. винесено постанову про розшук майна боржника ОСОБА_2 у ВП №78497662. 
Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях від 17.07.2025 та Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів від 17.03.2026 за боржником ОСОБА_2 зареєстровано наступні транспортні засоби: TOYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 .
17 липня 2025 року та 29 січня 2026 року приватний виконавець надсилав боржнику виклики з вимогою пред`явити 30.07.2025 о 12.00 за адресою: АДРЕСА_1 , транспортні засоби: TOYOTA, реєстраційний номер НОМЕР_4 , та ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Вказані вимоги були направлені боржнику рекомендованими листами.
У зв`язку з невиконанням вимог приватного виконавця Безрукого О.В. приватним виконавцем складено акт від 30.07.2025 та акт від 10.02.2026 року.
28 січня 2026 року приватний виконавець надсилав запит дружині боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 з проханням надати інформацію про наявність, характеристики, правовий статус будь-якого спільно набутого майна, майна яким вона володіє спільно з боржником.
Згідно з відповіддю на запит №340971502 від 29.05.2026 до Державної прикордонної служби України щодо перетину ОСОБА_4 кордону 03.12.2025 ОСОБА_5 виїхав з території України та 14.12.2025 в`їхав на території України. 
Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції, виходячи із долучених до подання документів, дійшов висновку про відсутність правових підстав для обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, оскільки надані документи свідчать про факт наявності зобов`язання, однак не про факт ухилення останнього від його виконання. 
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду, зважаючи на таке.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» .
За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Згідно положень даного Закону громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках; якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань (п.5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).
Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.
Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Задоволення подання виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. Саме по собі невиконання боржником зобов`язання самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.
У частині першій статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечить положенню частини першої статті 28 Закону № 1404-VIII, згідно з якою копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 20.09.2022 у справі № 203/4640/21).
Приватним виконавцем підтверджено факт обізнаності боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження, що свідчить про усвідомлене невиконання рішення суду, наявність в його діях/бездіяльності умислу. 
Апеляційний суд вважає, що приватним виконавцем вжито всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів, спрямованих на забезпечення виконання судового рішення, однак станом на час розгляду справи рішення суду боржником не виконано. При цьому поведінка ОСОБА_2 свідчить про його ухилення від виконання покладеного на нього судом обов`язку. 
Зокрема, боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання боргового зобов`язання, а саме, до виконавця не прибув, не надав своєчасно у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та пояснень стосовно причин невиконання рішення не надав, на вимогу приватного виконавця не пред`явив належні йому транспортні засоби.
Відтак колегія суддів вважає, що є підстави для обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України та вчинення інших дій, передбачених Законом.
Додатково апеляційний суд зазначає, що у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78-82).
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено частиною 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення статті 6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» («Горнсбі проти Греції»).
Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату цього боргу і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: «Агрокомплекс проти України», «Іванов проти України»).
Водночас свобода пересування особи гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до положень частини 2 якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення суду від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині 3 статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.
При цьому у пункті 49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі «Напияло проти Хорватії» (п. п. 78-82).
Стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.
Тобто, для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 760/1293/17 (провадження № 61-11718св19).
Крім того, обмеження у праві виїзді за межі України має тимчасовий характер та спонукатиме боржника до виконання боргових зобов`язань за рішенням суду, що в свою чергу захистить права стягувача на отримання належних коштів.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О.В. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.
Керуючись статтями 374, 376, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського міського суд від 15 червня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Подання приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О.В. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, задовольнити.
Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 344/3875/25 виданим Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 18.06.2025 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики від 16.02.2022 в розмірі 14000,00 Євро.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий        В.А. Девляшевський
Судді:         В.М. Луганська
В.М. Барков

Повне судове рішення складено 09 вересня 2026 року.