ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2026 року
м. Київ
справа № 158/588/25
провадження № 61-7696св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
відповідачі:  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Луцька міська рада,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Пастухова Наталія Володимирівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Немченко Людмила Анатоліївна, на постанову Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Киці С. І., Шевчук Л. Я., і виходив з такого.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1. У лютому 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та 
ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу 
Пастухова Н. В., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування, скасування рішення міської ради та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
2. На обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року у справі № 158/2813/23 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5 з 1991 року по 2001 рік зі спадодавцем, включаючи час відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та факт її вступу в управління (володіння) спадковим майном протягом шести місяців після смерті матері за адресою: АДРЕСА_1 .
3. На підставі вищезазначеного судового рішення 24 січня 2024 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В., ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину, спадкова справа № 123/2023, зареєстровано в реєстрі №591.
4. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 38,6 кв. м, житловою площею 29,0 кв. м, що належав спадкодавцю ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 
20 березня 1990 року згідно з рішенням виконавчого комітету Ківерцівської районної ради народних депутатів № 234 від 09 листопада 1989 року, зареєстрованого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 21 березня 1990 року (запис в реєстрі № 1).
5. За договором дарування від 01 липня 2024 року, посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В., спадкоємець ОСОБА_5 подарувала отримане спадкове майно своєму онукові - ОСОБА_6 . 
6. Позивачі зазначали, що постановою Волинського апеляційного суду 
від 03 жовтня 2024 року за їх апеляційною скаргою вищевказане рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року (справа №158/2813/23) скасовано з підстав незалучення до участі у справі інших осіб, які входять до числа спадкоємців, позбавлення їх таким чином права на спадкування. Заяву залишено без розгляду. Постанова Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року набрала законної сили, в касаційному порядку не оскаржувалась. 
7. Посилалися на те, що вони звернулися до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Пастухової Н. В. із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину. Однак, в усному порядку їм було відмовлено, оскільки свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, видане ОСОБА_5 , не скасоване в судовому порядку.
8. З огляду на зазначене, ураховуючи уточнення позовних вимог, 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 просили суд: 
- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 24 січня 2024 року, яке видане приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В. у спадковій справі № 123/2023, відкритій після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , зареєстроване в реєстрі за № 591;
- визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 38,6 кв. м, житловою площею 29,0 кв. м, що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В.; номер відомостей про речове право: 55669343, серія та номер 5058 від 01 липня 2024 року та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 73899769 від 01 липня 2024 року;
- скасувати рішення Луцької міської ради № 63/70 від 25 вересня 2024 року «Про передачу громадянину ОСОБА_6 безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)(02.01) на АДРЕСА_1 » та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку площею 0,1544 га, кадастровий № 0721885800:02:001:0038, індексний номер: 75415333 
від 07 жовтня 2024 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
9. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області 
від 28 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
10. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину від 24 січня 2024 року, яке видане у спадковій справі № 123/2023, відкритій після смерті ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В. ОСОБА_5 , зареєстроване в реєстрі за № 591.
11. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: 
АДРЕСА_1 , загальною площею 38,6 кв. м, житловою площею 29,0 кв. м, що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н. В.; номер відомостей про речове право: 55669343, серія та номер 5058 від 01 липня 2024 року та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 73899769 від 01 липня 2024 року.
12. Скасовано рішення Луцької міської ради № 63/70 від 25 вересня 2024 року «Про передачу громадянину ОСОБА_6 безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)(02.01) на АДРЕСА_1 » та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку площею 0,1544 га, кадастровий № 0721885800:02:001:0038, індексний номер: 75415333 
від 07 жовтня 2024 року.
13. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
14. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки при зверненні до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Пастухової Н. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_7 , ОСОБА_5 не вказала інших спадкоємців - позивачів по справі, які мають право на спадкування за правом представлення після смерті своєї матері ОСОБА_8 , яка постійно проживала із спадкодавицею, їх спадкові права були порушені. Зазначено, що належних і достатніх доказів для підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавицею ОСОБА_5 не надала, а тому видане їй свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним. Недійсність виданого відповідачці свідоцтва про право на спадщину свідчить про відсутність у неї права на розпорядження спадковим майном. Подальша реєстрація права власності за ОСОБА_6 , а також набуття ним у власність земельної ділянки, на якій розташоване спірне майно, порушує права позивачів, а тому підлягає скасуванню.
Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції
15. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 16 січня 2026 року ОСОБА_6 , від імені якого діє адвокат Булат Ю. В., подав апеляційну скаргу.
16. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 21 січня 2026 року поновлено представнику відповідача ОСОБА_6 адвокату Булат Ю. В. строк на оскарження рішення Ківерцівського районного суду Волинської області 
від 28 листопада 2025 року, відкрито апеляційне провадження у справі.
17. Ухвала мотивована тим, що апеляційна скарга подана після закінчення встановленого статтею 354 Цивільного процесуального кодексу України строку апеляційного оскарження, однак через поважні на те причини, а тому є всі підстави для поновлення строку апеляційного оскарження та відкриття апеляційного провадження у справі. Судовий збір сплачено.
18. Постановою Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_6 - адвоката 
Булат Ю. В. задоволено. Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року у цій справі скасовано. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .
19. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на покази свідків, які послідовно підтверджували, що на момент смерті ОСОБА_7 догляд за нею здійснювала її дочка - відповідачка ОСОБА_5 , а дочка ОСОБА_8 з матір`ю не проживала. Зазначені обставини не спростовані іншими доказами. Зазначено, що 
ОСОБА_5 , яка є дочкою ОСОБА_7 , постійно проживала зі спадкодавцем та прийняла спадщину шляхом вступу в управління (володіння) спадковим майном протягом шести місяців після смерті матері. Позивачі є онуками ОСОБА_9 , а тому не є її спадкоємцями першої черги. Водночас їх мати - ОСОБА_8 , із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса в 1997 році після смерті своєї матері не зверталася, фактично вступити в управління або володіння спадковим майном не могла, оскільки станом на 17 грудня 1997 року нe проживала зі спадкодавицею, а проживала в с. Макаревичі Маневицького району Волинської області без реєстрації з своїм співмешканцем. Інших доказів прийняття спадщини ОСОБА_8 позивачами не надано. Підстав для спадкування позивачами майна ОСОБА_9 за правом представлення не встановлено.
Узагальнені доводи касаційної скарги
20. 04 червня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Немченко Л. А., засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року та залишити в силі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року. Також касаційна скарга містить заперечення на ухвалу Волинського апеляційного суду від 21 січня 2026 року в частині поновлення представнику відповідача ОСОБА_6 - адвокату 
Булат Ю. В. строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі.
21. Підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції заявниця зазначає неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, у постановах Верховного Суду від 15 квітня 
2020 року у справі № 178/982/18, від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20, від 10 травня 2023 року у справі № 715/310/22 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України). Вказує, що суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки, а також встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
22. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно здійснив переоцінку доказів, не урахувавши, що покази свідків не можуть вважатися достовірними доказами обставин, які мали місце 28 років по тому.
23. Акцентує увагу на тому, що записи у погосподарських книгах є належними, допустимими та ключовими письмовими доказами на підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем та прийняття спадщини у період дії Цивільного кодексу Української РСР. Суд апеляційної інстанції не урахував, що згідно з положеннями статей 548, 549 ЦК Української РСР прийняття спадщини було можливе шляхом фактичного вступу в управління чи володіння спадковим майном. Застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду щодо застосування чинного Цивільного кодексу України вважає помилковим.
24. Також вважає, що повторна оцінка доказів судом апеляційної інстанції суперечить принципу безпосередності дослідження доказів. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт проживання ОСОБА_8 у 
с. Макаревичі Маневицького району Волинської області. Крім того, свідки підтверджували, що позивачі, які є дітьми ОСОБА_8 , хоч і навчалися в інтернаті в с. Липляни, однак постійно перебували в с. Дачне.
25. Додатково посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при прийнятті до розгляду апеляційної скарги 
ОСОБА_6 з пропуском строку на апеляційне оскарження. Зазначають, що рішення суду першої інстанції було направлено його представнику Булат Ю. В., яка представляла інтереси відповідача у суді першої інстанції, через підсистему «Електронний суд» 05 грудня 2025 року. Вважає, що відповідач не надав жодного доказу, який би підтверджував поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
26. Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2026 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Волинського апеляційного суду 
від 28 квітня 2026 року, відкрито касаційне провадження у справі № 158/588/25 та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. 
27. 30 червня 2026 року матеріали цивільної справи № 158/588/25надійшли до Верховного Суду.
28. Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
29. 02 липня 2026 року ОСОБА_6 , в інтересах якого діє адвокат 
Булат Ю. В., за допомогою засобів поштового зв'язку, подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
30. Відзив обґрунтований посиланням на те, що суд апеляційної інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав належну правову оцінку поданим сторонам доказам. Показання свідків, яких було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, є належними і допустимими доказами у розумінні вимог статей 76, 90 ЦПК України.
31. Апеляційним судом правильно встановлено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 549 ЦК Української РСР ОСОБА_5 прийняла спадщину шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, тоді як ОСОБА_8 спадщину не прийняла, не дивлячись на те, що була зареєстрована за однією адресою із спадкодавицею, не проживала разом із нею, доказів вступу в управління спадковим майном не надала.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
32.  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 .
33. З копії спадкової справи № 123/2023 після смерті ОСОБА_7 вбачається, що 09 листопада 2023 року із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Пастухової Н. В. звернулась ОСОБА_5 (дочка спадкодавця). У вказаній заяві ОСОБА_5 зазначила, що крім неї інші спадкоємці згідно зі статтею 1261 ЦК України та подружжя відсутні. На підтвердження факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_5 надала приватному нотаріусу рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2023 року (судова справа № 158/2813/23), яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5 із спадкодавцем у період з 1991 року по 2001 рік, включаючи час відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також факт її вступу в управління (володіння) спадковим майном протягом шести місяців після смерті матері. 
34. 24 січня 2024 року ОСОБА_5 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та 24 січня 2024 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Пастуховою Н. В. їй було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 591.
35. Факт належності вищевказаного житлового будинку ОСОБА_7 (від першого шлюбу ОСОБА_10 ) підтверджено свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 20 березня 1990 року, реєстровий № 2 від 21 березня 1990 року та довідкою КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради № 6331/01-04 
від 07 грудня 2023 року.
36. Відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Пастуховою Н. В., серія та номер: 5058 від 01 липня 2024 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 успадкований нею житловий будинок.
37. Рішенням Луцької міської ради № 63/70 від 25 вересня 2024 року 
ОСОБА_6 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано безоплатно у власність земельну ділянку розташовану на 
АДРЕСА_1 , площею 
0,1544 га, кадастровий № 0721885800:02:001:0038, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
38. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на земельну ділянку, що розташована на АДРЕСА_1 , площею 0,1544 га, кадастровий 
№ 0721885800:02:001:0038. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75415333 від 07 жовтня 2024 року.
39.  ОСОБА_11 , перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_12 , народила дві дочки: ОСОБА_5 та ОСОБА_13 .
40.  ОСОБА_8 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_14 , народила шестеро дітей: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_15 - 
ІНФОРМАЦІЯ_3 (помер); ОСОБА_16 - ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_17 - 1983 року народження (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ), ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_6 ;.
41. З довідок Луцької міської ради № 37-13/129 від 04 червня 2024 року та 
№ 16/2-2025 від 22 травня 2025 року вбачається, що відповідно до записів в погосподарських книгах по с. Дачне за період з 1986-1990 років, 1991-1995 років, 1996-2000 років, 2001-2005 років, 2006-2010 років, 2011-2015 років, 
2016-2020 років, станом на 2007 рік в будинку АДРЕСА_2 , який рахується за ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , були зареєстровані: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_2 , 
ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
42. Постановою Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_17 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 рішення Ківерцівського районного суду Волинської області 
від 26 вересня 2023 року у справі № 158/2813/23 за заявою ОСОБА_5 , заінтересована особа - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Пастухова Н. В., про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та вступу в управління майном після смерті спадкодавця скасовано з підстав не залучення до участі у справі інших осіб, що мають право на спадщину за законом: ОСОБА_1 , ОСОБА_17 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , а також наявності спору про право. Заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду. Постанова Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року в касаційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили.
43. Свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що вона проживала на сусідній вулиці із спадкодавцем ОСОБА_7 , яка мала дві дочки - ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Остання в період з 1991 року по 2001 рік проживала разом із матір`ю та доглядала її. ОСОБА_19 у будинку матері - не проживала, а діти ОСОБА_19 навчалися в інтернаті в 
с. Липляни.
44. Свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що проживає по сусідству з спадкодавцем ОСОБА_7 . Дочка спадкодавця - ОСОБА_20 жила через дорогу від матері і доглядала за нею, однак, постійно не проживала. ОСОБА_22 померла у 1997 році. Дочка ОСОБА_19 з матір`ю не жила, а її діти навчались у школі - інтернаті.
45. Свідок ОСОБА_23 , яка є дочкою відповідачки по справі ОСОБА_5 та матір`ю відповідача - ОСОБА_6 , пояснила суду, що вона проживала зі своїми батьками в с. Дачне у будинку, який розташований навпроти будинку її баби - ОСОБА_7 . Її матір - ОСОБА_5 , в період з 1991 року по 2001 рік проживала разом із своєю матір`ю і доглядала за нею. Тітка ОСОБА_19 - сестра матері, за своїми дітьми не доглядала, так як зловживала алкоголем і матір влаштувала дітей у спец-школу в с. Липляни.
46. Свідок ОСОБА_24 - зять відповідачки ОСОБА_5 та батько відповідача ОСОБА_6 , зазначив аналогічні обставини, як свідок ОСОБА_23 . Також доповнив, що з 1991 року і орієнтовно до 2002-2003 років він проживав з дружиною в с. Дачне. Його теща, на той час, проживала із своєю матір`ю ОСОБА_7 у будинку навпроти. Діти сестри ОСОБА_5 - ОСОБА_19 , навчались у школі - інтернаті, однак він їх постійно бачив в с. Дачне. До 2024 року у будинку ОСОБА_7 проживав син сестри ОСОБА_5 - ОСОБА_19 .
Позиція Верховного Суду
47. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
48. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
49. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
50. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
51. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
52. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
53. У пунктах 8, 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та обов`язковість судового рішення. 
54. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
55. Гарантуючи відповідно до частини першої статті 55 Основного Закону України право особи на судовий захист, Конституція України визначає основні засади судочинства, метою закріплення яких є, зокрема, забезпечення неупередженості здійснення правосуддя судом, відповідність винесеного рішення верховенству права, а також своєчасне, ефективне та справедливе поновлення особи в правах протягом розумних строків.
56. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.
57. ЄСПЛ зауважував, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ «Volovik v. Ukraine», № 15123/03, § 53, 55, 06 грудня 2007 року).
58. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм, зокрема, процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ «Дія 97 проти України», №19164/04, § 47, 21 жовтня 2010 року).
59. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
60. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.
61. Європейський суд з прав людини зауважував, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Устименко проти України», № 32053/13, § 46-53, 29 жовтня 2015 року).
62. Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
63. У справі, що переглядається, з апеляційною скаргою на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року звернувся 16 січня 2026 року ОСОБА_6 , від імені якого діяла адвокат 
Булат Ю. В. На обґрунтування підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження відповідач посилався на те, що повний тест рішення суду першої інстанції було складено 05 грудня 2025 року, але він отримав його рекомендованим листом лише 18 грудня 2025 року. Посилаючись на зазначені обставини отримання копії повного тексту оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, відповідач просив вважати строк на подання апеляційної скарги пропущеним з поважних причин.
64. Поновлюючи відповідачу строк на апеляційне оскарження рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року та відкриваючи апеляційне провадження у справі, що переглядається в касаційному порядку, суд апеляційної інстанції зазначив про наявність клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та про наявність підстав для поновлення процесуального строку. 
65. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року в справі № 521/2816/15-ц зазначив, що тлумачення норм національного законодавства, з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ, свідчить, що апеляційний суд під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама собою вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарження, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції.
66. У постанові Верхового Суду від 14 червня 2022 року в справі № 904/3541/15 зазначено, що клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відносити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.
67. Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції достатнім чином не мотивував, які саме причини пропуску ОСОБА_6 строку на апеляційне оскарження він вважав поважними. Апеляційний суд не перевірив наведених у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
68. Колегія суддів зауважує, що згідно з матеріалами справи при ухваленні судом першої інстанції рішення приймала участь представник 
ОСОБА_6 - адвокат Булат Ю. В. Повний текст рішення виготовлено судом 05 грудня 2025 року та доставлено одержувачу Булат Ю. В. до її електронного кабінету в підсистему «Електронний суд» 05 грудня 2025 року о 23:48:01 год. (т. 2, а.с. 121 зворот). ОСОБА_6 отримав повний текст судового рішення засобами поштового зв`язку 14 грудня 2025 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 2, а.с. 123).
69. Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої-сьомої статті 272 ЦПК України копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.
70. У разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення.
71. У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
72. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
73. Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
74. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 
17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
75. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.
76. Згідно з частинами другою, четвертою статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
77. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
78. Колегія суддів акцентує увагу, що при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку на оскарження судового рішення, суд має перевірити доводи, викладені у клопотанні, та оцінити докази, надані заявником на підтвердження об`єктивної неможливості своєчасного вчинення таких процесуальних дій, і з урахуванням обставин (підстав) пропуску строку зробити мотивований висновок стосовно наявності або відсутності підстав для його поновлення.
79. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 761/14537/15-ц Верховний Суд зазначив, що в разі встановлення судом, що апеляційне провадження помилково відкрито, зокрема, якщо заявник не довів поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а отримання ним вперше копії оскаржуваного судового рішення у день, зазначений ним, не підтвердилося, існує процесуальна доцільність для закриття апеляційного провадження, оскільки відкриття апеляційного провадження та розгляд справи апеляційним судом зі спливом значного періоду часу є несумісним з приписами процесуального закону (зокрема правилами статті 358 ЦПК України) і принципом правової визначеності.
80. Отже, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку, мотивувати належним чином свої висновки.
81. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі № 185/4328/23.
82. Таким чином, суд апеляційної інстанції не обґрунтував підстав для поновлення ОСОБА_6 строку на апеляційне оскарження рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року, не перевірив наведених у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження причин пропуску процесуального строку, а тому ухвала Волинського апеляційного суду від 21 січня 2026 року про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження підлягає скасуванню.
83. Допущене апеляційним судом порушення норм процесуального права призвело до передчасного вирішення справи по суті. Більш того, одним з доводів відзиву позивачів, від імені яких діяла адвокат Немченко Л. А., на апеляційну скаргу був саме пропуск ОСОБА_6 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції без поважних причин, з посиланням на підтверджені матеріалами справи обставини отримання його уповноваженим представником копії оскаржуваного рішення суду. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначені доводи позивачів та не навів відповідних обґрунтувань і в ухваленому по суті розгляду справи судовому рішенні.
84. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
85. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
86. За викладених обставин, ураховуючи наведені вище, допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права, зокрема при відкритті апеляційного провадження, та з огляду на повноваження суду касаційної інстанції, ухвала Волинського апеляційного суду від 21 січня 2026 року та постанова Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року підлягають скасуванню з передачею справи на розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Немченко Людмила Анатоліївна, задовольнити частково.
2. Ухвалу Волинського апеляційного суду від 21 січня 2026 року та постанову Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року скасувати, а справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович